КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 373/2580/24
номер провадження №22-ц/824/957/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
за участю секретаря судового засідання	 Єфіменко І.О.,	
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,
представник третьої особи: Берліна О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2025 року /суддя Свояк Д.В./
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Золочівської сільської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вимогами позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено./а.с. 123-125/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення та ухвалити нове - про задоволення позову в повному обсязі.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться її внутрішнім світом, навчанням, здоров`ям (дитина перебуває на диспансерному обліку з діагнозами гіперметропічний астигматизм та ожиріння), не відвідує навчальний заклад, не бере участі у вихованні. Вказує, що банківські перекази коштів не свідчать про належне виконання обов`язків, оскільки призначення платежів не підтверджено, а отримувачами часто були треті особи. Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги довідки ліцею про відсутність участі матері у вихованні та навчанні, а також не врахував, що недостатня участь матері у вихованні є підставою для позбавлення батьківських прав.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, за єдиною відомою адресою місця фактичного проживання, яке зазначала в суді першої інстанції /а.с. 73/ АДРЕСА_1 , конверти на адресу суду повертаються за відсутністю адресата, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за її відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та третьої особи, свідків, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з задоволенням позовних вимог, на підставі наступного.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 26.01.2021 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Переяславу та Переяслав-Хмельницькому району Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_4 народжений ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 05.02.2016 зроблено відповідний актовий запис №45. Матір`ю дитини записана ОСОБА_5 , батьком - ОСОБА_6 .
Як вбачається з копії витягу з реєстру територіальної громади № 2024/000071547 від 03.01.2024, ОСОБА_2 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований по АДРЕСА_2 .
Як вбачається з копії витягу з реєстру територіальної громади № 2024/000071378 від 03.01.2024, ОСОБА_4 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований по АДРЕСА_3 .
Відповідно до копії довідки сектору «ЦНАП» Відділу звернень громадян та надання адміністративних послуг Золочівської сільської ради №02-31/11 від 03.01.2024 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 2016 по теперішній час проживають в будинку АДРЕСА_4 .
Згідно з копією акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 разом з сином проживають по АДРЕСА_4 . Батько піклується про сина та забезпечує його всім необхідним.
Відповідно до копій довідок Гнідинського ліцею імені Петра Яцика від 11.10.2024 №97 та від 12.10.2023 №86, ОСОБА_2 навчається в зазначеному закладі. Навчанням та вихованням сина займається батько - ОСОБА_2 . Мати участі у вихованні сина не бере, не цікавиться його навчанням, ніколи не була на батьківських зборах, загальноліцейних та класних заходах.
В характеристиці ОСОБА_2 , виданій виконавчим комітетом Золочівської сільської ради 17.10.2024, зазначено, що він проживає разом з малолітнім сином. ОСОБА_2 , веде звичайний спосіб життя, скарг щодо нього до сільської ради не надходило, до адміністративної відповідальності сільською радою він не притягувався.
Як вбачається з довідки КНП «Бориспільський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 09.01.2024 ОСОБА_4 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на дільниці з 27.05.2016. Дитину на прийом до лікаря завжди приводить бабуся - ОСОБА_7 . Дитина перебуває на «Д» обліку.
Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого 02.04.2024 Добровеличівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відповідачка - ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».
В зазначеному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_5 народжено сина - ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 18.12.2024.
Відповідно до довідки УСЗН Новоукраїнської РДА №20 від 05.03.2025 ОСОБА_3 перебуває на обліку в УСНЗ та їй з 01.12.2024 по 31.12.2027 призначено допомогу при народженні дитини по 860 грн.
ОСОБА_3 працює в ТОВ «Згода» на посаді підсобного робітника, за час роботи зарекомендувала себе з позитивної сторони, дисциплінована, сумлінно відноситься до своїх обов`язків та поставлених завдань, доброзичлива, чесна, товаришує з колегами по роботі, в житті колективу бере активну участь, що підтверджується характеристикою з місця роботи №272 від 06.03.2025.
Як вбачається з довідки Добровеличівської селищної ради Кіровоградської області від 15.02.2024 №26 ОСОБА_5 фактично проживає по АДРЕСА_1 з 01.09.2021.
В характеристиці ОСОБА_5 , виданій Добровеличівською селищною радою Кіровоградської області від 20.02.2024 №30, зазначено, що за час проживання на території Новолутківського старостинського округу вона зарекомендувала себе з позитивної сторони, користується повагою серед населення.
Рішенням виконавчого комітету Золочівської сільської ради від 28.02.2025 №40 затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 .
Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції керувався: ст. 141 СК України про те, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини; ст. 150, 157 СК України про те, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, розвиток, освіту, а той із батьків, хто проживає окремо, зобов`язаний брати участь у вихованні; ст. 164 СК України про те, що підставою для позбавлення батьківських прав є, зокрема, ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини; ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється найкращим інтересам дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини, розлучення з батьками можливе лише у виняткових випадках.
Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що відповідачка не ухиляється від виконання батьківських обов`язків умисно та свідомо: періодично перераховує кошти, має стабільне життя, роботу, позитивні характеристики. Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що недостатня особиста участь у вихованні не є самостійною підставою для позбавлення прав, оскільки не доведено винну поведінку, що становить загрозу для дитини, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується лише за наявності вини та неможливості змінити поведінку батьків.
Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.
Так, суд першої інстанції не врахував тривале, вже понад 10 років на момент перегляду справи в апеляційному суді, фактичне припинення будь-якого спілкування, участі у вихованні, повній відсутності інтересу до життя сина, здоров`я, освіти зі сторони матері, а також проживанні в іншій області з іншою сім`єю, без турботи про безпеку дитини, що підтверджується матеріалами справи, зокрема і допитаними повторно, після суду першої інстанції, в суді апеляційної інстанції свідками - класним керівником ОСОБА_11 , чоловіком ОСОБА_1 - ОСОБА_12 , якого дитина називає дідусем, актом обстеження житла, довідками про навчання, характеристиками.
Як встановлено, мати покинула дитину коли йому було приблизно 3-4 місяці, після цього жодної участі в житті дитини вона не приймає.
За поясненнями свідка ОСОБА_11 , яка є класним керівником ОСОБА_4 , хлопчик проживає у сім`ї з батьком, дідусем і бабусею, батько бере активну участь у житті класу, дитина забезпечена всім необхідним. Мати ОСОБА_5 з сім`єю не проживає, з класним керівником на зв`язок не виходила, жодної комунікації не здійснює.
За поясненнями чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_12 , якого дитина називає дідусем, ОСОБА_13 повністю виховує їх сім`я, у відповідачки нова сім`я, з сином вона не комунікує взагалі.
За поясненнями представника позивача - його матері ОСОБА_1 , дійсно, відповідачка якийсь час висилала гроші, які їй платились державою по догляду за дитиною.
За письмовими поясненнями наданими в суді першої інстанції ОСОБА_3 /а.с. 97/ вона регулярно надсилає кошти, телефонує, цікавиться успіхами сина, що прямо спростовують пояснення свідків і характеристиками зі школи. На її думку, позбавлення батьківських прав обумовлене бажанням позивача уникнути військової служби. Також за її поясненнями син не хворіє і йому не має необхідності відвідувати медичні заклади.
Водночас, вказані пояснення спростовуються матеріалами справ, зокрема, за довідкою ЗСУ від 22.01.2026 р. №289, ОСОБА_2 вже перебуває на військовій службі у ЗСУ /а.с. 173/. Відповідно до довідки Гнідинської медичної амбулаторії від 03.01.2024 р. /а.с. 9/, ОСОБА_13 перебуває на диспансерному обліку, з діагнозами гіперметропічний астигматизм, ожиріння, на прийом до лікаря його завжди приводила бабуся. Довідки Гнідинського ліцею (№97 від 11.10.2024 та №86 від 12.10.2023) прямо вказують, що мати ніколи не була на батьківських зборах, не цікавилася навчанням, не брала участі у вихованні. Крім того, не зверталась вона і до адміністрації ліцею щодо включення її в батьківський чат спілкування, що б забезпечило їй включення у освітній процес сина.
Опитаний в суді апеляційної інстанції 10-ти річний ОСОБА_4 , пояснив, що хоче, щоб маму позбавили батьківських прав. Зазначав, що він живе з татом, бабусею і дідусем, мама його давно покинула, у неї нова сім`я, вона з ним не спілкується взагалі, не телефонує. Коли їй телефонував, вона не брала трубку, а коли відповіла на дзвінок, передавала слухавку її новому чоловікові для спілкування. Зазначав, що бачив її за життя два рази, у 2024 році зустрів її випадково під час прогулянки у лісі.
Саме ці обставини і свідчать про свідоме, винне, систематичне ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, ст. 157 СК України яка передбачає обов`язок окремо проживаючого батька чи мати брати участь у вихованні. Тривалість бездіяльності, відсутність спроб відновити зв`язок, свідчать про неможливість зміни поведінки відповідачки та відсутність реального інтересу до дитини.
Щодо висновку у матеріалах справи, наданому в суді першої інстанції, затвердженому рішенням виконавчого комітету Золочівської сільської ради від 28.02.2025 №40 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , який підтримано представником ОСОБА_14 в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд вважає його необґрунтованим з таких підстав.
Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим або суперечить найкращим інтересам дитини.
Висновок - це лише один із доказів у справі, який суд оцінює разом з іншими доказами (ст. 89 ЦПК України). Він не має наперед встановленої сили.
Орган опіки, ухвалюючи такий висновок, обмежився формальними характеристиками матері, народженням другої дитини, а також на періодичних грошових переказах, поясненнях ОСОБА_3 про перешкоджання їй у спілкування з дитиною.
Однак суд апеляційної інстанції встановив протилежне, матір покинула дитину, коли йому було 3-4 місяці, і понад 10 років повністю самоусунулася від будь-якої участі у вихованні, спілкуванні, інтересі до здоров`я, навчання та розвитку дитини.
Знаючи про розгляд справи в суді першої інстанції, протягом всього розгляду справи свого ставлення не змінила, жодних пояснень ані суду ані органам опіки щодо того, коли вона буде готова спілкуватись з сином, зважаючи на народження дитини в іншій сім`ї, не надала. З заявами до органів опіки щодо встановлення порядку спілкування не зверталась. Що в сукупності свідчить про повну втрату інтересу до свого сина.
Довідки Гнідинського ліцею (№97 від 11.10.2024 та №86 від 12.10.2023) прямо вказують, що мати ніколи не була на батьківських зборах, не цікавилася навчанням, не брала участі у вихованні.
Дитина перебуває на диспансерному обліку (гіперметропічний астигматизм, ожиріння), але мати не цікавиться його здоров`ям, на прийом завжди водить бабуся.
Свідки - класний керівник ОСОБА_11 , дідусь ОСОБА_12 , бабуся ОСОБА_1 в апеляційній інстанції підтвердили повну відсутність комунікації з боку матері.
Син при опитуванні в суді чітко заявив, що мати його давно покинула, не телефонує, не спілкується, і він хоче, щоб її позбавили батьківських прав.
Отже, висновок органу опіки ігнорує ці ключові обставини, не містить аналізу тривалості та системності ухилення, не враховує пояснень свідків і позицію самої дитини. Вказівка в ньому на пояснення матері щодо перешкод у спілкуванні, жодними доказами не підтверджена. Мати не зверталась до органів опіки, ані до суду з метою встановлення спілкування, з зазначенням вчинених перешкод. Отже, такий висновок є недостатньо обґрунтованим.
Крім того, орган опіки, достовірно знаючи що батько дитини мобілізований, дитина фактично залишилась без батьківської опіки, оскільки мати в його житті повністю відсутня, не вживає жодних дій, продовжуючи підтримувати висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав.
Щодо грошових переказів, наданих квитанцій відповідачки, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що аліменти з неї не стягуються у примусовому порядку, водночас, позбавлення батьківських прав не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати дитину (ч. 2 ст. 166 СК України). Матеріальне забезпечення дитини у вигляді періодичних переказів, не може розцінюватися як належне виконання батьківських обов`язків щодо виховання. Обов`язок батьків включає не лише утримання, а й особисту участь у вихованні, піклуванні про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, її освіту та здоров`я (ст.ст. 150, 157, 164 СК України). Тривале фактичне самоусунення відповідачки від будь-якої особистої участі у житті сина, відсутність спілкування, інтересу до його навчання, здоров`я та внутрішнього світу протягом понад десяти років свідчить саме про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків, а не про їх належне виконання шляхом сплати незначних сум на утримання.
Отже, суд першої інстанції не врахував, що інтереси дитини (ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України) полягають у стабільному, безпечному середовищі, любові та піклуванні, а тривала відсутність матері створює психологічний та емоційний дефіцит. Позбавлення прав у цій ситуації відповідає якнайкращим інтересам дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
В даному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи, наявне свідоме нехтування обов`язками матері відносно своєї дитини, вона від нього фактично відмовилась з його народження, про що свідчить її послідовна поведінка і на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про відсутність свідомого ухилення та передчасність позову не відповідають встановленим обставинам справи, що є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідачку.
Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2025 року - задовольнити.
Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2025 року - скасувати, ухвалити нове рішення яким позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:
Стягнути з ОСОБА_3 /РНОКПП НОМЕР_4 / на користь ОСОБА_2 / РНОКПП НОМЕР_5 / 1211, 20 грн. 
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Повний текст постанови складено 06.04.2026 року.

Головуючий: Судді: