Справа № 686/35897/25
Провадження № 2/686/1042/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2026 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: 
головуючого судді – Стефанишина С.Л., 
при секретарі судового засідання – Демяновій О.В.,
за участю: позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – Смішної І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до держави російська федерація в особі уряду російської федерації про відшкодування моральної шкоди, – 

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до держави російська федерація в особі уряду російської федерації про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є громадянкою України та проживала у АДРЕСА_1 з чоловіком, ОСОБА_2 та з двома неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачкою було придбано квартиру АДРЕСА_2 , та перебуваючи у шлюбі разом із чоловіком було придбано квартиру АДРЕСА_3 . У 2014 році російська федерація внаслідок проведення незаконного референдуму та агресивної політики захопила частину території України, в тому числі Автономну Республіку Крим і місто Севастополь, а 24 лютого 2022 року здійснила повномасштабне вторгнення, внаслідок чого з метою збереження життя та здоров`я позивачка була змушена покинути своє майно та місце проживання. 08.05.2018 року ОСОБА_1 внаслідок вимушеного переїзду до м. Хмельницький отримала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Крім того, розв`язання російською федерацією війни проти України призвело до порушення її прав, в тому числі права на мир, у зв`язку з чим їй завдано моральних страждань. Такі моральні страждання перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із незаконною збройною агресією російської федерації проти України, оскільки вона зазнала стресу через позбавлення її можливості користуватися своїм рухомим та нерухомим майном. У зв`язку з вимушеною евакуацією із зони бойових дій, тривалим перебуванням у стані стресу, втратами життєво важливих зв`язків і середовища проживання, негативним впливом на психоемоційний стан позивачки та її неповнолітніх дітей, а також враховуючи особливу інтенсивність страждань, порушення права на безпеку, гідність та повагу до особистості, ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, розмір якої з урахуванням характеру правопорушення, глибини страждань, стану потерпілого визначила у сумі 2 200 000 грн.
За таких обставин ОСОБА_1 просить суд стягнути з держави російська федерація на свою користь 2 200 000 грн. моральної шкоди, завданої їй порушенням прав внаслідок збройної агресії та окупацією частини території України.
Ухвалою суду від 18.12.2025 року було відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 03.02.2026 року підготовче провадження по вказаній справі було закрито та справу призначено до судового розгляду.
Відзив від представника держави російська федерація на адресу суду не надходив.
В судове засідання позивачка та її представник з`явилися, позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позові. 
Представник відповідача російська федерація в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Фактичні обставини встановлені судом.
ОСОБА_1 є громадянкою України згідно даних паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 29.09.1999 року та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .
З 2014 року Російська Федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії.
Згідно заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-VІІІ, збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії).
Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року).
Третя фаза збройної агресії Російської Федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації.
24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії Російської Федерації проти України повномасштабне вторгнення Збройних Сил Російської Федерації на суверенну територію України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
Зі змісту довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №6825-531970 від 08.05.2018 року, №6825-5000277161 від 10.03.2020 року, №6825-5000130951 від 24.05.2019 року, ОСОБА_1 разом із чоловіком і своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була вимушена переїхати в м. Хмельницький та станом на теперішній час проживає за адресою АДРЕСА_4 .
На окупованій російською федерацією території України у позивачки залишилось наступне майно: квартира за адресою АДРЕСА_1 ; квартира за адресою АДРЕСА_5 ; придбана спільно з чоловіком під час шлюбу квартира АДРЕСА_3 . Вказані обставини підтверджуються копією договору купівлі-продажу квартири від 21.03.2003 року, витягу №317059 від 08.04.2004 року, договору купівлі-продажу квартири від 22.12.2011 року, витягу про державну реєстрацію прав №35283178 від 27.08.2012 року, технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_6 .

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд.
Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
В силу статті 5 Закону України від 15 квітня 2014 року №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію (частини п`ята та дев`ята).
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Внаслідок порушення цивільних прав особи згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України вона має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Моральна шкода відшкодовується коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1167 ЦК необхідно довести такі факти: а) протиправність діяння її заподіювача; б) наявність шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У постанові від 18 травня 2022 року у справі № 760/17232/20-ц Верховний Суд дійшов висновку, що держава-окупант, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України.
У постанові від 22.06.2022 у справі № 311/498/20 Верховний Суд також зазначив, що у разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й РФ, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом. Таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 (провадження № 61-8291св21) та у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925св21) зазначивши додаткові аргументи непоширення судового імунітету РФ у спірних правовідносинах, а саме: підтримання юрисдикційного імунітету РФ позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; судовий імунітет РФ не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету РФ є несумісним із міжнародно-правовими зобов`язаннями України у сфері боротьби з тероризмом; судовий імунітет РФ не підлягає застосуванню з огляду на порушення РФ державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням РФ своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.
Отже, російська федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України.
Таким чином, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків.
Так, загальновідомим є той факт, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, і даний указ винесено у зв`язку з початком війни, яку російська федерація розпочала та здійснює на території незалежної держави Україна відносно громадян України, а тому не підлягає доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України.
Чинним ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).(ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Беззаперечно, що кожен громадянин, який проживав в Україні, у тому числі громадяни України, які були вимушені шукати безпечні умови для свого життя та життя своєї родини внаслідок збройної агресії російської федерації, зазнали безумовних моральних страждань. Беззаперечно, що кожен громадянин, який не покинув територію України, не відчуває себе в безпеці після введення в Україні воєнного стану, був позбавлений звичного ритму життя, звичайного спілкування з близькими та друзями.
Суд вважає, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами доведено факт завдання неправомірними діями російської федерації моральної шкоди.
Встановлено, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України ОСОБА_1 зазнала душевних страждань внаслідок вимушеної евакуації із зони бойових дій разом із своєю сім`єю, тривалого перебування у стані стресу, втрат життєво важливих зв`язків і середовища проживання, негативного впливу на психоемоційний стан позивачки та її неповнолітніх дітей, а також порушено її право на безпеку, гідність та повагу до особистості, позивачка була змушена вживати додаткових зусиль для організації свого життя.
Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує, що позивачка разом із чоловіком та неповнолітніми дітьми проживала в м. Дебальцеве Донецької області, яке станом на даний час є тимчасово окупованою територією, позивачем надано суду докази щодо наявності на праві власності на цій території нерухомого майна, докази вимушеного виїзду з місця постійного проживання через бойові дії.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 неправомірними діями держави російська федерація та, враховуючи обставини справи і обґрунтування позову, вважає можливим задоволити позов у повному обсязі та стягнути з держави російська федерація моральну шкоду в сумі 2 200 000 грн. 
Судовий збір в сумі 15140 грн., підлягає стягненню з відповідача в дохід держави відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 81, 141, 223, 258-268 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:
Позов  ОСОБА_1 до держави російська федерація в особі уряду російської федерації про відшкодування моральної шкоди – задовольнити.
Стягнути з держави російська федерація на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією проти України, грошові кошти в розмірі 2 200 000 грн.
Стягнути з держави російська федерація в дохід держави Україна судовий збір в сумі 15140,00 грн.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 20.03.2026 року.

Суддя: Сергій Стефанишин