Красилівський районний суд Хмельницької області 
ін. 31000 , м. Красилів , вул. Булаєнка, 4 	тел. (факс): 038 55 4 34 75	

_____________________________________________________________________________
  	  Справа №: 677/427/26	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.03.2026 	м.Красилів	

Суддя Красилівського районного суду Хмельницької області Федишин І.В. з участю секретаря Панасюк Д.М., розглянувши справу про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124, ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 02 грудня 2026 року о 23 год. 30 хв. у м. Красилові по вул. Кошовій, 32, керував незареєстрованим мотоциклом марки «LIFAN» у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився шляхом токсилогічного дослідження крові ОСОБА_1 , відібраної 03.12.2025 в приміщенні КНП «Красилівська БЛ», результат 1,497 проміле етанолу, в порушення вимог підпункту «а» пункту 2.9.а. ПДР України, відповідно до якого «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 130 КУпАП.
Крім того, ОСОБА_1 02 грудня 2026 року о 23 год. 30 хв. у м. Красилові по вул. Кошовій, 32 повторно протягом року керував незареєстрованим мотоциклом марки «LIFAN», не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме, не отримував посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», п. 2.1.а. ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Також ОСОБА_1 02 грудня 2026 року о 23 год. 30 хв. у м. Красилові по вул. Кошовій, 32, керуючи незареєстрованим мотоциклом марки «LIFAN», не врахував дорожньої обстановки, проявив неуважність, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу повністю контролювати рух, не дотримався безпечного інтервалу та дистанції, в результаті чого втратив керування транспортним засобом, здійснив виїзд за межі проїжджої частини, та здійснив зіткнення передньою частиною свого мотоцикла із задньою правою частиною транспортного засобу марки «SKODA OCTAVIA», номерний знак НОМЕР_1 , який стояв зліва по ходу руху мотоцикла, внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив пп.2.3.б, 12.1., 13.1 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.
ОСОБА_1 належно повідомлений шляхом зазначення в складених щодо нього протоколах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП, про те, що розгляд його справи відбудеться о 10 год. 00 хв., о 10 год. 20 хв. та 10 год. 30 хв. 19.03.2026, що підтверджується його підписами в рядках вказаних протоколів ''13. Підпис особи, якій роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи'', до суду в зазначені день та час не прибув, про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, що суд розцінює як неявку до суду без поважних причин, спрямовану на невиправдане затягування процесу та зловживання своїм процесуальним правом. Також суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП його присутність при розгляді справи не є обов`язковою, що, відповідно до змісту цієї норми закону виключає застосування до нього приводу та змушує суд розглядати справу за його відсутності. 
Відповідно до ч. 1 ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Згідно положень ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Частиною 2 ст. 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 124, ст. 126, ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенства права, в тому числі проводити судове засідання у відсутності особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
Крім того, суд враховує, що передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 серпня 2018 року (справа № 11-237сап18) звертає увагу на те, що право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлена ч. 1 ст. 268 КУпАП, не є абсолютним, а суддям необхідно дотримуватися необхідного балансу між забезпеченням права особи на участь у розгляді справи та самим розглядом з дотриманням як строків розгляду справи судом, так і строку можливого притягнення особи до адміністративної відповідальності.
У постанові від 15 травня 2019 року у справі № 0870/8014/12, адміністративне провадження № К/9901/6938/19, Верховний Суд дійшов висновку, що «сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки».
Верховним Судом у п. 34 постанови від 12 березня 2019 року в справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.
Таким чином, з метою запобігання зловживанню процесуальними правами особи, відносно якої вирішується питання про її притягнення до адміністративної відповідальності, та затягуванню розгляду справи з огляду на строки накладення адміністративного стягнення, що можуть бути спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене, відсутність поважності причин неявки ОСОБА_1 у судове засідання, слід прийти до висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки судом вжиті всі необхідні заходи щодо належного повідомлення його про розгляд справи та забезпечення його явки до суду.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Згідно вимог статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення.
Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
Елементами складу адміністративного правопорушення є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.
Відсутність однієї з ознак означає відсутність складу правопорушення в цілому.
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та на підставі належних та допустимих доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до вимог статтей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Диспозиція статті 124 КУпАП передбачає порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
У Правилах дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п. 1.3). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків (п. 1.5). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9). Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі (пп. «б» п. 2.3). Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним (п. 12.1). Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу (п. 13.1).
Об`єктивна сторона цього правопорушення виражається в порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності. Тобто, об`єктивна сторона даного правопорушення передбачає обов`язкове спричинення пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, та додатковим обов`язковим об`єктом даного виду правопорушення є також суспільні відносини в сфері власності. Умовами настання адміністративної відповідальності є наявний причинний зв`язок між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.
Дослідження матеріалів справи дають підстави вважати, що вина ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП є доведеною та підтверджується:
протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 604420 від 02.03.2026, де зазначені фактичні обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП;
план-схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.12.2025 з фотоілюстрацією, де зображено напрямок руху, розташування транспортного засобу, відомості про нього, номерний знак, власник, перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих внаслідок ДТП, схема підписана понятими;
протоколом огляду місця події від 03.12.2025 за участі понятих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в ході якого встановлено місце ДТП, проїзна частина, вид покриття, положення транспортних засобів, локалізація пошкоджень на транспортних засобах, наявність відокремлених від транспортного засобу частин, деталей і інших об`єктів, вилучення транспортних засобів;
висновком експерта № СЕ-19/123-25/18198-ІТ від 06.02.2026, згідно якого виявлені в процесі дослідження невідповідності вимогам ПДР України, а саме шин мотоцикла Lifan номер рами НОМЕР_2 мали місце до виникнення ДТП, з технічної точки зору могли бути виявлені водієм шляхом звичайно застосованих методів контролю за технічним станом транспортного засобу (оглядом транспортного засобу перед виїздом);
протоколом допиту неповнолітнього ОСОБА_1 від 13.02.2026, у якому зазначено про обставини ДТП.

Диспозиція частини 5 статті 126 КУпАП передбачає повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
П. 2.1.а ПДР України передбачено, що водії механічного транспортного засобу повинні мати при собі, зокрема, посвідчення на право керування транспортними засобом відповідної категорії.
Відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою КМУ від 08.05.1993 № 340 (в редакції постанови КМУ від 20.05.2009 № 511), особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності в них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження в праві керування транспортними засобами.
Згідно ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.
Так, ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою ст. 126 КУпАП. Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУПАП адміністративна відповідальність настає в разі керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Із матеріалів, доданих до справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, зокрема за ч. 5 ст.126 КУпАП та піддавався стягненню.
Враховуючи приписи КУпАП, факт вчинення правопорушень повторно пов`язують з фактом накладення на особу адміністративного стягнення (особа вважається підданою адміністративному стягненню). Якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню (ст. 39 КУпАП).
Питання визначення повторності, як невід`ємної частини складу правопорушення, чітко та повно врегульовані спеціальним нормативним актом вузької дії, а саме Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015.
Відповідно п. 3 розділу І цієї Інструкції повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 3 ст. 130 КУпАП).
Вина ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП підтверджується зібраними матеріалами справи, дослідженими в суді, а саме:
протоколом серії ЕПР1 № 604425 від 02.03.2026, в якому зазначено, що ОСОБА_1 повторно притягувався протягом року до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП; 
довідкою № 37170-2026 від 10.03.2026 Хмельницького РУП ВП № 4, відповідно до якої ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував;
повідомленням РСЦ МВС в Хмельницькій, Тернопільській та Чернівецькій областях № 31/34-4905-2025 від 25.12.2025 про те, що відсутня інформація щодо видачі посвідчення водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 
довідкою № 3772-2026 від 10.03.2026 заступника начальника ВППД ВнП № 4 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області Осадчука В. про неодноразове складання протягом року адміністративних протоколів відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП; 
постановами Красилівського районного суду від 11.06.2025, 12.06.2025, 08.09.2025, якими ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП. Жодних відомостей про скасування вказаних постанов суду не надано. 
Отже, дії ОСОБА_1 за вищевказаними фактами охоплюються складом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Диспозиція частини 3 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Об`єктивна сторона ч. 3 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП доведена та підтверджується зібраними в матеріалах справи доказами, а саме: 
протоколом про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №604410 від 02.03.2026; 
довідкою № 7980 від 29.12.2025 КНП «ХОЗзНПД» ХОР, у якій зазначено, що 15.12.2025 було проведено токсикологічне дослідження проби ОСОБА_1 , відібраної 03.12.2025 (за даними направлення) в приміщенні КНП «Красилівська багатопрофільна лікарня». Результат дослідження – 1,497 проміле етанолу, тому підстави запропонувати пройти медичне освідування на стан алкогольного сп`яніння, відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, працівником поліції не порушено;
довідкою № 3772-2026 від 10.03.2026 заступника начальника ВППД ВнП № 4 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області Осадчука В. про складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП; 
постановою Красилівського районного суду від 11.06.2025, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
постановою Красилівського районного суду від 08.09.2025, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Жодних відомостей про скасування вказаних постанов суду не надано.
Крім того вина ОСОБА_1 підтверджується переглянутим у судовому засіданні відеозаписом, який здійснювався поліцейськими, та якими зафіксовано факт та обставини скоєння ОСОБА_1 дорожньо-транспортної пригоди та проходження медичного освідування на стан алкогольного сп`яніння. 
Зазначені відеозаписи визнаються судом належними та допустимими доказами, оскільки згідно з приписами пункту першого частини першої статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменному одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману з автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою виявлення та фіксування правопорушення.
У рішенні в справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини в складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки в правовому полі.
Згідно стст. 251, 254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів, це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.
Суд вважає, що протоколи про адміністративні правопорушення ЕПР1 № 604420, ЕПР1 № 604425, ЕПР1 № 604410 від 02.03.2026 можливо приймати до уваги як належні докази, зміст яких відтворює фактичні обставини та ознаки діянь, вчинених ОСОБА_1 02.12.2025 о 23 год. 30 хв. у м. Красилові Хмельницької області по вул. Кошового, оскільки протоколи складені уповноваженою особою у встановленому законом порядку, та оцінивши усі наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю слід прийти до висновку, що вина ОСОБА_1 доведена та в його діях є склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП.
Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами в справі й сумніву в своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.
Згідно статті 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону, суд бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки в правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказувів, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Суд зазначає, що у відповідності з положеннями чч. 2, 11 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення; в разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження. 
Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження № 12025243000003594 від 03.12.2025 було закрите постановою слідчого СВ Хмільницького РУП ГУНП в Хмельницькій області Канюка В. від 24.02.2026 в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, а матеріали адміністративної справи до Красилівського районного суду Хмельницької області надійшли 13.03.2026, тому строк накладення адміністративного стягнення за ст. 124, ч. 5 ст. 126 КУпАП не сплинув.
Відповідно до ст. 13 КУпАП до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу. В разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 121-127, 130, статтею 139, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.
Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення у віці 17 років, однак не встановлено підстав для застосування до нього заходів впливу, передбачених ст. 24-1 КУпАП, враховуючи вчинення останнім адміністративних правопорушень на транспорті, серйозність загроз безпеки на дорозі, негативні наслідки, які й призвели до дорожньо-транспортної пригоди, повторність протягом року, суд вважає, що ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності на загальних підставах та по справі необхідно винести постанову, передбачену п. 1) ч. 1 ст. 284 КУпАП про накладення адміністративного стягнення.
Згідно положень ст. 23 КУпАП України адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
На виконання вимог ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення судом враховується характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
На підставі ст. 36 КУпАП суд накладає адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто в межах санкції ч. 3 ст. 130 КУпАП.
Крім того, ч. 3 ст.130 КУпАП передбачає стягнення у виді конфіскації транспортного засобу, який є у приватній власності порушника.
Відповідно до довідки № 37171-2026 від 10.03.2026 ГУНП в Хмельницькій області вбачається, що мотоцикл марки «LIFAN», незареєстрований, належить ОСОБА_1 . 
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 126 ч. 5, ч. 3 ст. 130 КУпАП, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи умови та характер вчинених адміністративних правопорушень, особу правопорушника, відсутність пом`якшуючих відповідальність обставин під час вчинення правопорушень, вважаю за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчинення нових правопорушень застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 3 ст. 130 КУпАП, у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 51000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років з конфіскацією транспортного засобу мотоцикла «LІFAN», що буде співмірним та необхідним заходом для запобігання новим правопорушенням.
Суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків. Притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано з необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.
В даному випадку таке стягнення буде достатньою мірою відповідальності для виховання особи, що вчинила дане адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також в повній мірі забезпечить запобігання вчинення нових правопорушень порушником та повністю відповідатиме меті його застосування.
Окрім цього, ч. 3 ст. 30 КУпАП передбачено, що якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення. При цьому загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом може перевищувати гранично допустимий строк, передбачений частиною другою цієї статті.
Із постанови Красилівського районного суду Хмельницької області від 08.09.2025, яка набрала законної сили 19.09.2025 вбачається, що ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років.
Таким чином, у силу вимог ч. 3 ст. 30 КУпАП, до стягнення за вчинення даного правопорушення необхідно приєднати невідбуту частину стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а саме 4 роки 09 місяців і 16 днів.
Відповідно до ч. 1 ст. 317-1 КУпАП виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.
Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що в провадженні в справі про адміністративне правопорушення в разі ухвалення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Так, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б підтверджували звільнення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від сплати судового збору, а відтак з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення на таку особу адміністративного стягнення в розмірі 665,60 грн.
Обставиною, що пом`якшує відповідальність правопорушника, слід визнати вчинення правопорушення неповнолітнім.
Обставинами, що обтяжують відповідальність правопорушника слід визнати повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, вчинення правопорушення в стані сп`яніння. 
Враховуючи викладене, з огляду на те, що з часу прийняття рішення про закриття кримінального провадження № 12025243000003594 від 03.12.2025 не сплинув зазначений вище строк накладення адміністративного стягнення за ст. 124, ч. 5 ст. 126 КУпАП, а також суспільну небезпеку вчинених правопорушень та їх характер, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, керуючись стст. 9, 33-36, 40-1, 124, 126, 130, 245, 246, 251, 252, 280, 283, 284, 287-289, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП.
З урахуванням вимог ст. 36 КУпАП накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років з конфіскацією транспортного засобу мотоцикла «LІFAN», який належить ОСОБА_1 .
На підставі ч. 3 ст. 30 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначити ОСОБА_1 строк невідбутої частини стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, призначеного постановою Красилівського районного суду Хмельницької області від 08.09.2025, терміном 4 роки 09 місяців і 16 днів.
ОСОБА_1 остаточно визначити адміністративне стягнення у видi штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 14 (чотирнадцять) років 09 (дев`ять) місяців 16 (шістнадцять) днів з конфіскацією транспортного засобу мотоцикла «LІFAN», який належить ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 665 гривень 60 копійок (стягувач: Державна судова адміністрація України, місцезнаходження: м. Київ, вул. Липська, 18/5, код ЄДРПОУ: 26255795).
Строк пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці з дня її винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Штраф вноситься порушником в установу банку України.
У разі несплати правопорушником штрафу у вищевказаний строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:
- подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного в постанові про стягнення штрафу;
- витрати на облік зазначеного правопорушення, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.
Після набрання постановою законної сили:
- стягувачем штрафу є: ВнП № 4 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, місцезнаходження: м. Красилів, вул. Грушевського, 46;
- стягувачем судового збору є: Державна судова адміністрація України, місцезнаходження: м. Київ, вул. Липська, 18/5;
- боржником є: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .
Реквізити для сплати штрафу: населений пункт: Красилівська ОТГ, отримувач: ГУК у Хмел.обл/Красилів мтг/21081100; код отримувача (код ЄДРПОУ) 37971775; банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.); рахунок отримувача: UA608999980314060542000022717; код класифікації доходів бюджету 21081100; найменування коду класифікації доходів бюджету: адміністративні штрафи та інші санкції.
Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA 908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу *;101.
Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Красилівський районний суд особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. 

Суддя 	І. В. Федишин