Справа № 297/1889/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

19 лютого 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої  – судді Кожух О.А.,
суддів   – Мацунича М.В., Джуги С.Д.,
за участі секретаря  – Плешинець З.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 17 вересня 2025 року (головуючий суддя Фейір О.О.) у справі № 297/1889/25 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики та за кредитними договорами,

в с т а н о в и в : 

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що:
19.08.2024 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір № 2847059, згідно якого відповідачці надано кредиті кошти в сумі 7000 грн, у безготівковій формі, шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки строком на 345 днів, зі сплатою 0,0010 % річних (а.с. 14). 
27.11.2024 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27112024/1, відповідно до умов якого останнє набуло права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 2847059 (а.с. 33-37), заборгованість за яким становить 17 101, 00 грн, з яких:
7 000 грн – за основним зобов`язанням;
4200 грн – за неустойкою (штраф, пеня);
21 грн – за комісією.

19.08.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір № 22089-08/2024, який підписано позичальником одноразовим ідентифікатором, згідно якого останній надано кредит у розмірі 10 000 грн строком на 120 днів до 16.12.2024, зі сплатою 1,50 % в день (а.с. 44-49).
27.11.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27112024/2, відповідно до умов якого останнє набуло права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 22089-08/2024 (а.с. 50-54), заборгованість за яким становить 30150,00 грн, з яких:
10 000 грн – за основним зобов`язанням;
15 150 грн – за відсотками;
5000 грн – за штрафом.

19.08.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір позики № 2317611, згідно якого остання отримала грошові кошти в сумі 10 000 грн, шляхом їх перерахування на її банківський картковий рахунок, зі сплатою 1,5% в день строком кредитування на 30 днів до 17.09.2024 (а.с 58-62).
14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого останнє набуло права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 2317611 (а.с. 64-70, 79-80), заборгованість за яким становить 19500 грн, з яких:
10 000 грн – за основним зобов`язанням;
29 грн – за відсотками;
5000 грн – за відсотками за понадстрокове користування позикою;
4471 грн – за комісією.

19.08.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір позики № 73597756, згідно якого остання отримала грошові кошти в сумі 10 000 грн, шляхом їх перерахування на її банківський картковий рахунок, зі сплатою 1,2% в день строком кредитування на 30 днів до 17.09.2024 (а.с 72-75).
14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого останнє набуло права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 73597756 (а.с. 70,71), заборгованість за яким становить 18460 грн, з яких:
10 000 грн – за основним зобов`язанням;
3600 грн – за відсотками;
4860 грн – за відсотками за понадстрокове користування позикою;

19.08.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 17919-08/2024, згідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 10000 грн у безготівковій формі, шляхом переказу на її банківську картку, зі сплатою 1,5% в день строком на 120 днів до 16.12.2024 (а.с. 86). 
27.11.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 24122024, відповідно до умов якого останнє набуло права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 17919-08/2024 (а.с. 93-98), заборгованість за яким становить 22408 грн, з яких:
10 000 грн – за основним зобов`язанням;
9108 грн – за відсотками;
3300 грн – за штрафними санкціями.

Оскільки відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконала, коштів за вищевказаними п`ятьма договорами не повернула, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість: 

за кредитним договором № 2847059 у розмірі 17 101,00 грн, з яких:
7 000 грн – за основним зобов`язанням;
4200 грн – за неустойкою (штраф, пеня);
21 грн – за комісією.
за кредитним договором № 22089-08/2024 у розмірі 30 150,00 грн, з яких:
10 000 грн – за основною сумою боргу;
15 150 грн – за відсотками;
5000 грн – за штрафом;
за договором позики № 2317611 у розмірі 19 500 грн, з яких:
10 000 грн – за основною сумою боргу;
29 грн – за відсотками;
5000 грн – за відсотками за понадстрокове користування позикою;
4471 грн – за комісією.
за договором позики № 73597756 у розмірі 18 460 грн, з яких:
10 000 грн – за основною сумою боргу;
3600 грн – за відсотками;
4860 грн – за відсотками за понадстрокове користування позикою;
за кредитним договором № 17919-08/2024 у розмірі 22 408 грн, з яких:
10 000 грн – за основною сумою боргу;
9108 грн – за відсотками;
3300 грн – за штрафними санкціями.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 17 вересня 2025 року позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за:
- кредитним договором №2847059 від 19.08.2024 у розмірі 17 101 грн;
- кредитним договором №22089-08/2024 від 19.08.2024 у розмірі 30 150 грн;
- договором позики №2317611 від 19.08.2024 у розмірі 19 500 грн;
- договором позики №73597756 від 19.08.2024 у розмірі 18 460 грн;
- кредитним договором №17919-08/2024 від 19.08.2024 у розмірі 22 408 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» 3028,00 грн судового збору.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги

На це рішення суду подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» – відмовити.
Апеляційну скаргу мотивовано наступним:
місцевим судом у рішенні зазначено, що відзиву відповідачкою не подано, однак 29.07.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, який у той же день передано судді-доповідачу, що стверджується наданою на запит відповіддю місцевого суду від 27.10.2025; відтак судом при ухваленні заочного рішення не враховано відзиву відповідачки, чим порушено принцип змагальності, рівності учасників судового процесу;
вважає, що суд мав повернути позовну заяву чи відмовити у відкритті провадження, оскільки пред`явлені позовні вимоги не є пов`язаними між собою (не пов`язані підставами виникнення, не співвідносяться як основна та похідна вимога), а ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є стороною укладених кредитних та позикових договорів; 
відповідачка не має місця реєстрації та фактично проживає у м. Мукачеві, тому дана справа не підсудна Берегівському районному суду; при цьому відповідачка подавала у суді першої інстанції заяву з актуальною адресою свого проживання у АДРЕСА_1 ;
заборгованість за кредитним договором № 2847059 від 19.08.2024 у розмірі 17 101 грн, нарахована позивачем та визначена судом помилково, оскільки сума складових заборгованості за таким договором не утворює вказаного розміру, натомість становить 11 221 грн (7000 грн – за основним зобов`язанням, 4200 грн – за неустойкою, 21 грн – за комісією, що в сумі складає 11221 грн);
нарахована неустойка (штраф, пеня) у сумі 4200 грн за кредитним договором № 2847059 від 19.08.2024 – є безпідставною, оскільки згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем);
із цих самих підстав (положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України) не підлягають стягненню судом та підлягали списанню кредитором такі складові заборгованості:
за кредитним договором № 22089-08/2024 від 19.08.2024 – 5000 грн, що є штрафом (неутойкою); 
за договором позики № 2317611 від 19.08.2024 – 5000 грн, що є відсотками за понадстрокове користування позикою та 4471 грн за комісією; 
за договором позики №73597756 від 19.08.2024 – 4860 грн, що є відсотками за понадстрокове користування позикою;
за кредитним договором №17919-08/2024 від 19.08.2024 – 3300 грн, що є штрафними санкціями;
вказує, що відповідачка подавала запити до первісних кредиторів з проханням надати інформацію про розмір наявної у неї заборгованості, котрі не надали споживачу відповіді, порушили вимоги закону щодо взаємодії зі споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (положень ч. 1 ст. 28 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»), у зв`язку з чим ОСОБА_1 не змогла вчасно погасити борг; вказує, що заборгованість виникла виключно з вини кредитора, що має списати незаконно нарахований борг; 
У п. 1.4.1 договору № 22089-08/2024 від 19.08.2024 передбачено процентну ставку 1,5% в день; у п. 2.4 договору № 2317611 від 19.08.2024 передбачено процентну ставку 1,5% в день; у п. 2.3 договору №73597756 від 19.08.2024 передбачено процентну ставку 1,2 % в день; у п. 1.4.1 кредитного договору №17919-08/2024 від 19.08.2024 передбачено процентну ставку 1,5% в день, що суперечить ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якою максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. У зв`язку з цим такі умови є нікчемними.
Зазначає, що до позовної заяви не надано доказів перерахування відповідачці грошових коштів, тобто відсутні докази отримання нею коштів за спірними договорами, наявності у первісних кредиторів права на зайняття певним видом фінансової діяльності, отримання ліцензій на право зайняття діяльністю у сфері кредитування;
ТОВ «ФК «ЄАПБ» не довело наявність у нього прав вимог за двома спірними договорами позики № 2317611 та № 73597756, укладеними із ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», враховуючи момент укладення договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 та строк його дії. 

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЄАПБ», посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення місцевого суду – залишити без змін. Зокрема вказує, що відповідачем було подано заявки на оформлення кредитних договорів та договорів позики, в яких зазначено особисті персональні дані, підтверджено мобільний номер телефону, пройдено процедуру верифікації банківської карти, підписано договори електронним підписом, шляхом використання одноразового ідентифікатора.
Зазначає, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань і не застосовувало жодних штрафних санкцій до відповідача, натомість лише просить суд стягнути ту заборгованість за договорами, яка нарахована первісними кредиторами на дату відступлення прав вимоги.
Вказує, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє оригіналами первинних документів, у тому числі тих, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, що зберігаються у первісних кредиторів. Також позивач не має змоги надати суду виписку з особового рахунку відповідача. 
Натомість відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, мав змогу власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/отримання кредитних коштів.
Однак відповідачем не надано належних і допустимих доказів, що кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорах, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить.
Оскільки ОСОБА_1 в апеляційній скарзі заперечувала факт отримання коштів та визначений розмір заборгованості за договорами, на спростування таких доводів ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до первісних кредиторів та отримано станом на день подання відзиву (23.12.2025), зокрема, докази надання кредитних коштів відповідачу за кредитними договорами, детальні розрахунки заборгованості, які просить долучити до матеріалів справи. 
Вказує, що наявними у справі доказами позивач довів факт набуття права вимоги до відповідача за п`ятьма договорами та підтверджено наявність заборгованості за ними.

Межі розгляду апеляційним судом, явка учасників справи, позиція суду

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.3).
В судове засідання учасники справи та їх представники не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином - стороні позивача судова повістка була направлена до електронного кабінету, а відповідачка отримала судову повістку на електронну пошту, вказану в апеляційній скарзі, та особисто, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 250). Клопотань про відкладення розгляду справ не надходило. 
Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Застосовані норми права

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. 
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Враховуючи положення частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч.3 ст.6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. 
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Така правова позиція викладена у постанові Велика Палата Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12 (провадження N 14-10цс18).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки щодо застосування положень статті 1048 та статті 625 ЦК України (зокрема, постанови від 04.02.2020 у справі N 912/1120/16, від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16). 
Так, у постанові від 5 квітня 2023 року у справі N 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. Надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. 
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що домовленість сторін кредитного договору про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі, за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України. 

Фактичні обставини справи та мотиви апеляційного суду

Стосовно договорів позики від 19.08.2024 № 2317611 та №73597756 

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 19.08.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір позики № 2317611, згідно якого остання отримала грошові кошти в сумі 10 000 грн, шляхом їх перерахування на її банківський картковий рахунок, зі сплатою 1,5% в день строком кредитування на 30 днів до 17.09.2024 (а.с 58-62).
Також 19.08.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір позики № 73597756, згідно якого остання отримала грошові кошти в сумі 10 000 грн, шляхом їх перерахування на її банківський картковий рахунок, зі сплатою 1,2% в день строком кредитування на 30 днів до 17.09.2024 (а.с 72-75).
Договір № 73597756 підписаний ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 82176.
Тексти договорів є ідентичними за своїм змістом. 
При укладенні таких договорів відповідач надала відомості, що її ідентифікують, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, адресу проживання, РНОКПП, номер особистого електронного платіжного засобу, номер телефону, адресу електронної пошти, підтвердила їх за допомогою одноразового ідентифікатора 081375. При цьому кошти було перераховано саме на номер рахунку, вказаний позичальником в договорі.
Такі ж дані РНОКПП вказані відповідачкою у її відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі, зазначена у договорі адреса узгоджується із місцем реєстрації ОСОБА_1 , вказаному у відповіді з № 1475095 від 13.06.2025, що отримана на запит суду (а.с. 112). 
Порядок створення та накладення електронних підписів сторонами Договору визначено пунктом 22 вказаних договорів позики. Позичальник іденнтифікований та верифікований за допомогою Системи BankID НБУ.
Отже, відповідачка через особистий кабінет подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідачка використала для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення зазначених вище дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а кошти на картковий рахунок не були б надіслані.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачкою таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.
Пунктом 1.5 вказаних договорів визначено, що проценти за понадстрокове користування Позикою – грошові кошти, що нараховуються на залишок Суми позики у передбачених Договором випадках за невиконання Позичальником умов договору. 
Позивач зазначав, що станом на 30.04.2025 заборгованість ОСОБА_1 :
-за договором від 19.08.2024 № 2317611 складає 19500 грн (а.с. 63 та деталізований розрахунок до відзиву на апеляційну скаргу в електронному вигляді), з яких:
10 000 грн – за основним зобов`язанням;
29 грн – за відсотками;
5000 грн – за відсотками за понадстрокове користування позикою;
4471 грн – за комісією.
-за договором від 19.08.2024 № 73597756 складає 18460 грн (а.с. 78 та деталізований розрахунок до відзиву на апеляційну скаргу в електронному вигляді), з яких:
10 000 грн – за основною сумою боргу;
3600 грн – за відсотками;
4860 грн – за відсотками за понадстрокове користування позикою;
Встановлено, що за три роки перед укладенням таких договорів від 19.08.2024 № 2317611 та № 73597756, між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу від 14.06.2021 № 14/06/21 (а.с. 64-70, 79-80).
Згідно з п. 1.1. договору факторингу від 14.06.2021 № 14/06/21 фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до п.1.2. договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається у момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.
28.07.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено додаткову угоду №2 до договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021, відповідно до якої сторони погодились внести зміни до п.1.3 договору, а саме: клієнт зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором позики фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію, передбачену чинним законодавством про фактора у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства (а.с.67).
13.06.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали додаткову угоду № 7 до договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021, сторони виклали п. 9.1 у наступній редакції «9.1 Даний Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку якщо жодна сторона не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний Договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.» (а.с. 68).
23.12.2024 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали додаткову угоду № 45 до договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021, з п. 1 якої вбачається, що загальна сума Прав вимоги, що відступається згідно Реєстру боржників № 39 від 23 грудня 2024 року становить __(інформація відсутня) (а.с. 69).
В пункті 2 вказано, що в якості ціни продажу згідно Реєстру боржників № 39 від 23 грудня 2024 року фактор сплачує клієнтові суму грошових коштів, яка становить ____(інформація відсутня) % від основної суми заборгованості (тіло кредиту), що становить ____(інформація відсутня) (а.с. 69).
23.12.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписано Акт прийому передачі реєстру боржників №39 до договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021, згідно якого клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників № 39 від 23.12.2024 кількістю 3666, після чого, з урахуванням п.1.2. Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Загальна сума заборгованості складає ____(інформація відсутня) (а.с.79).
У витягу з Реєстру боржників № 39 до Договору факторингу № 14/06/24 від 14.06.2021 зазначено, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором позики № 2317611 на загальну суму 19500 грн (а.с. 80)
23.12.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписано Акт прийому передачі реєстру боржників №40 до договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021, згідно якого клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників № 40 від 23.12.2024 кількістю 4164, після чого, з урахуванням п.1.2. Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Загальна сума заборгованості складає ____(інформація відсутня) (а.с.70).
У витягу з Реєстру боржників № 40 до Договору факторингу № 14/06/24 від 14.06.2021 зазначено, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором позики № 73597756 на загальну суму 18460 грн (а.с. 71)
доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором позики від 19.08.2024 № 2317611 вбачається, що відповідачеві нараховано заборгованість у розмірі 19500 грн, з яких: 10 000 грн заборгованість за основною сумою боргу становить, 29 грн – за відсотками; 5000 грн – за відсотками за понадстрокове користування позикою; 4471 грн – за комісією (а.с.63).
З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором позики від 19.08.2024 № 73597756 вбачається, що відповідачеві нараховано заборгованість у розмірі 18460 грн, з яких: 10 000 грн заборгованість за основною сумою боргу становить, 3600 грн – за відсотками; 4860 грн – за відсотками за понадстрокове користування позикою (а.с.78).
Як зазначалось вище, пунктом 1.5 договорів позики визначено, що проценти за понадстрокове користування Позикою – грошові кошти, що нараховуються на залишок Суми позики у передбачених Договором випадках за невиконання Позичальником умов договору. 
Зважаючи на висновки Великої Палати Верховного суду, викладені у постанові від від 5 квітня 2023 року у справі N 910/4518/16, колегія суддів виснувала, що кошти, нараховані як відсотки за понадстрокове користування позикою (5000 грн. за договором № 2317611 та 4860 грн. за договором № 73597756) є мірою цивільно-правової відповідальності, за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України.
З урахуванням моменту укладення договорів № 2317611 та № 73597756 від 19.08.2024, беручи до уваги приписи ст. 1048 ЦК України, положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України за якими позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь позикодавця інших платежів за прострочення виконання нарахованих включно нарахованих з 24.02.2022, судова колегія зазначає, що нарахування кредитором відсотків за понадстрокове користування позикою відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України – є безпідставним.
Разом із тим, судовою колегією стосовно договорів позики від 19.08.2024 № 2317611 та № 73597756 встановлено, що на момент укладення договору факторингу № 14/06/24 від 14.06.2021 ще не виникло (не існувало) зобов`язання між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та боржником ОСОБА_1 , не було укладено договорів позики, тобто у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ФК«ЄАПБ» на підставі договору факторингу від 14.06.2021.
У зв`язку з цим, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов?язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов?язання.
Такий висновок щодо застосування норм статей 509-514 ЦК України наведено у пунктах 32-37 постанови постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18).
За змістом зазначених норм (ст.ст. 512, 514 ЦК України), права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача.
В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.
Аналогічно відступлення припиненого права вимоги (тобто майнового права вимоги, якого не існує на момент укладення відповідного договору у будь-якого суб`єкта) також не створює жодних правових наслідків для особи - власника майна, яке було обтяжено іпотекою.
Такий висновок наведено у пунктах 132, 139, 140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20.
Згідно із статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Зокрема, у справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу (правова позиція, викладена Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 року у справі N 752/8842/14-ц).
Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно з статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Предметом відступлення може бути лише зобов`язальна вимога, яка є дійсною, належним чином індивідуалізованою та правомірною та доводить, що вказані ознаки предмета є сутнісними, а відсутність хоча б одного з них позбавляє певну вимогу можливості бути предметом відступлення.
Колегія зазначає, що під існуючою грошовою вимогою слід розуміти грошову вимогу, строк платежу за якою на момент укладення договору фінансування під відступлення грошової вимоги уже настав. Майбутньою вимогою, як предмета відступлення, під яке надається фінансування, може бути грошова вимога, яка ґрунтується на договорі, вже укладеному до моменту відступлення, строк платежу за яким ще не настав.
Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17, від 18.10.2018 у справі № 910/11965/16.
Крім того, Верховний Суд у постановах від 18.10.2023 у справі №905/306/17, від 02.11.2021 у справі №905/306/17, від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року N 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року N 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч.1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.
З матеріалів справи вбачається, що два договори позики між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено 19.08.2024 (№ 2317611 та № 73597756), натомість договір факторингу № 14/06/21, за яким ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений 14.06.2021, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 та у первісного кредитора не виникло право вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу від 14.06.2021.
Умовами договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 – не передбачено передачу права грошової вимоги, яке виникне в майбутньому. Згідно умов п. 1.1 вказаного договору факторингу первісним кредитором передано право вимоги лише за договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав, та не стосується зобов`язань строк виконання яких виникне в майбутньому.
Умови договору факторингу не передбачали передачу права вимоги, яке виникне в майбутньому та до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження внесення змін до п. 1.1 договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021.
На час укладення договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 сторонами не було досягнуто згоди щодо предмета правочину стосовно майбутніх вимог і такі не індивідуалізовано належним чином.
Жодної визначеної вимоги у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 , дійсної на момент укладення договору факторингу від 14.06.2021 не було.
На момент укладення договору факторингу вимоги до боржника ОСОБА_1 не були дійсними і не належали первісному кредитору на момент їх відступлення. Договори позики від 19.08.2024 № 2317611 та № 73597756, були укладені більше ніж через три роки після укладення договору факторингу від 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», тому право вимоги щодо цих договорів не існувало – як на момент укладення договору факторингу від 14.06.2021, так і на час укладення додаткових угод до нього № 2 від 28.07.2021 та № 7 від 13.06.2022.
При цьому, установлено, що обсяг прав та обов`язків сторін по договору факторингу від 14.06.2021 додатковою угодою № 45 не змінений, по своїй суті вона – не є новим договором факторингу, і не свідчить жодним чином про перехід до ТОВ «ФК «ЄАПБ» від первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до ОСОБА_1 за договорами позики від 19.08.2024 № 2317611 та № 73597756.
Оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, воно за вищенаведених обставин не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за договорами позики від 19.08.2024 № 2317611 та № 73597756, укладеними між позичальницею та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».
Враховуючи викладені обставини, зважаючи на те, що договір факторингу укладений до моменту виникнення у первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до ОСОБА_1 , за договорами позики від 19.08.2024 № 2317611 та № 73597756, відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» з повернення боргів» заборгованості за цими договорами позики, оскільки на момент відступлення права вимоги шляхом укладення договору факторингу вимога до боржника ОСОБА_1 не була дійсною і не належала первісному кредитору на момент її відступлення.
Посилання позивача на те, що права вимоги були передані (відступлені) від первісного кредитора у грудні 2024 року, тобто після укладання договорів позики від 19.08.2024 № 2317611 та № 73597756, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки з наявних у справі доказів вбачається, що права вимоги були відступлені первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на підставі договору факторингу від 14.06.2021. Усі намагання позивача трактувати момент першого відступлення права вимоги іншою датою (датою витягу з Реєстру Боржників № 39 від 23.12.2024, витягу з Реєстру Боржників № 40 від 23.12.2024), яка є відмінною від дати укладання договору факторингу від 14.06.2021, суперечать матеріалам справи і свідчать про неправильне тлумачення позивачем положень договору факторингу від 14.06.2021 та норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини.
Таким чином, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за договорами позики, укладеними 19.08.2024 між відповідачкою та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».
Відтак у задоволенні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики від 19.08.2024 № 2317611 та № 73597756 – слід відмовити.

Щодо кредитного договору від 19.08.2024 № 2847059 

19.08.2024 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір № 2847059, згідно якого відповідачці надано кредиті кошти в сумі 7000 грн, у безготівковій формі, шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки строком на 345 днів, зі сплатою 0,0010 % річних (а.с. 14-23). 
Цей договір підписаний ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 752159.
При укладенні договору відповідач надала відомості, що її ідентифікують, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, адресу проживання, РНОКПП, номер особистого електронного платіжного засобу, номер телефону, підтвердила їх за допомогою одноразового ідентифікатора 752159. При цьому кошти було перераховано саме на номер рахунку, вказаний позичальником в договорі.
Такі ж дані РНОКПП вказані відповідачкою у її відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі, а зазначена у договорі адреса узгоджується із місцем реєстрації ОСОБА_1 , вказаному у відповіді з № 1475095 від 13.06.2025, що отримана на запит місцевого суду (а.с. 112).
Відповідачка в апеляційній скарзі не оспорювала факту укладення такого договору, але заперечувала здійснення їй перерахування коштів кредитором.
До справи надано платіжне доручення № 37709516 від 19.08.2024, згідно якого ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» здійснило 19.08.2024 переказ коштів у сумі 7000,00 гривень отримувачу ОСОБА_1 на платіжну картку № НОМЕР_1 (а.с. 23, також в електронному вигляді додано до відзиву на апеляційну скаргу).
При цьому кошти було перераховано саме на номер платіжної картки, вказаний позичальником в договорі, а відповідачка пройшла процедуру верифікації банківської карти клієнта, що дає змогу встановити власника банківської карти та особу, яка заповнює заявку на отримання кредиту, як одну і ту саму особу.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів відхиляє безпідставні посилання скаржника на нездійснення кредитором перерахування коштів на платіжну картку ОСОБА_1 
27.11.2024 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27112024/1, згідно якого позивач набув право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників, перелік яких зазначено у Реєстрі боржників – додатку № 1 до даного Договору, що є його невід`ємною частиною (а.с. 33-37).
27.11.2024 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписано Акт прийому передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 27112024/1 від 27.11.2024, згідно якого клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю ____(інформація відсутня), після чого, з урахуванням п.1.2. Договору факторингу № 27112024/1 від 27.11.2024, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Загальна сума заборгованості складає ____(інформація відсутня) (а.с.36).
У витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 27112024/1 від 27.11.2024 містяться відомості, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 2847059 від 19.08.2024, за якою значиться заборгованість у розмірі 17101 гривень, з яких: 7000 грн за основною сумою боргу, 21 грн за комісією, 4200 грн за неустойкою (штраф пеня) (а..с 37).
Відповідачка не заперечувала факту відступлення права вимоги на користь позивача за таким договором факторингу № 27112024/1 від 27.11.2024, не спростувала презумпцію правомірності такого правочину.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо розміру заборгованості за вказаним кредитним договором № 2847059 від 19.08.2024 зводяться до того, що її загальний розмір обчислений помилково, оскільки сума складових заборгованості за таким договором не утворює стягнутого судом розміру заборгованості (17101 грн), натомість становить 11 221 грн (7000 грн – за основним зобов`язанням, 4200 грн – за неустойкою, 21 грн – за комісією, що в сумі складає 11221 грн); до того ж нарахування неустойки (штрафу, пені) у сумі 4200 грн – є безпідставним, суперечить пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
Отже, на відміну від договорів позики від 19.08.2024 № 2317611 та № 73597756, право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 2847059 від 19.08.2024 було відступлено на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» за існуючим зобов`язанням, дійсна вимога існувала у первісного кредитора на момент переходу цих прав.
Зі змісту позовної заяви та доданого до неї розрахунку заборгованості за договором № 2847059 від 19.08.2024 вбачається, що за цим договором відповідачеві нараховано заборгованість у розмірі 17101 гривень, з яких: 7000 грн за основною сумою боргу, 21 грн за комісією, 4200 грн за неустойкою (штраф, пеня) (а.с. 25).
Позивач не просив стягнути відсотки за таким договором № 2847059, відповідачка не заперечувала правильність і порядок нарахування заборгованості за комісією. 
Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно помилковості обчислення загальної суми зі складових такої заборгованості. 
При цьому, з урахуванням моменту укладення договору № 2847059 від 19.08.2024, беручи до уваги положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України про те, що у період дії в Україні воєнного у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, судова колегія зазначає, що нарахування кредитором неустойки (штрафу, пені) у розмірі 4200 грн за договором № 2847059 від 19.08.2024 – є безпідставним, а вимоги про стягнення 4200 грн неустойки задоволенню не підлягають.
Враховуючи наведене, перевіряючи правильність здійсненого позивачем розрахунку, колегією суддів встановлено, що розмір заборгованості за договором № 2847059 від 19.08.2024 складає загалом 7021 грн, з яких: 7000 грн за основною сумою боргу, 21 грн за комісією.

Стосовно кредитного договору від 19.08.2024 № 22089-08/2024

19.08.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір № 22089-08/2024, згідно умов якого останній надано кредит у розмірі 10 000 грн строком на 120 днів до 16.12.2024, зі сплатою 1,50 % в день (а.с. 44-49).
Цей договір підписаний ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором W2914.
При укладенні договору відповідач надала відомості, що її ідентифікують, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, адресу проживання, РНОКПП, номер особистого електронного платіжного засобу, номер телефону, підтвердила їх за допомогою одноразового ідентифікатора W2914. При цьому кошти було перераховано саме на номер рахунку, вказаний позичальником в договорі.
Такі ж дані РНОКПП вказані відповідачкою у її відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі, а зазначена у договорі адреса узгоджується із місцем реєстрації ОСОБА_1 , вказаному у відповіді з № 1475095 від 13.06.2025, що отримана на запит місцевого суду (а.с. 112).
Відповідачка в апеляційній скарзі не оспорювала факту укладення такого договору, але заперечувала здійснення їй перерахування коштів кредитором.
На спростування таких доводів, позивачем додано в електронному вигляді до відзиву на апеляційну скаргу повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 31.07.2025 про те, що воно надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків, між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Аванс Кредит» укладено договір на переказ коштів ФК-П-2022/01-1 від 12.01.2022, ТОВ «Універсальні платіжні рішення» успішно здійснило 19.08.2024 о 15:45:09 год. переказ коштів у сумі 10 000,00 гривень на платіжну картку № НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 485118363 (додатки в електронному вигляді до відзиву на апеляційну скаргу).
Момент здійснення переказу коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 узгоджується із часом укладення кредитного договору № 22089-08/2024 від 19.08.2024 о 15:42:18 год.
При цьому кошти було перераховано саме на номер платіжної картки, вказаний позичальником в договорі, а відповідачка пройшла процедуру верифікації банківської карти клієнта, що дає змогу встановити власника банківської карти та особу, яка заповнює заявку на отримання кредиту, як одну і ту саму особу.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів відхиляє безпідставні посилання скаржника на нездійснення кредитором перерахування коштів на платіжну картку ОСОБА_1 
27.11.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27112024/2, згідно якого позивач набув право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників, перелік яких зазначено у Реєстрі боржників – додатку № 1 до даного Договору, що є його невід`ємною частиною (а.с. 50-53).
27.11.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписано Акт прийому передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 27112024/2 від 27.11.2024, згідно якого клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю ____(інформація відсутня), після чого, з урахуванням п.1.2. Договору факторингу № 27112024/2 від 27.11.2024, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Загальна сума заборгованості складає ____(інформація відсутня) (а.с.52).
У витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 27112024/2 від 27.11.2024 містяться відомості, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 22089-08/2024 від 19.08.2024, за якою значиться заборгованість у розмірі 30150 гривень, з яких: 10000 грн за основною сумою боргу, 15 150 грн за відсотками, 5000 грн – за штрафом.
Відповідачка не заперечувала факту відступлення права вимоги на користь позивача за таким договором факторингу № 27112024/2 від 27.11.2024, не спростувала презумпцію правомірності такого правочину.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо розміру заборгованості за вказаним кредитним договором № 22089-08/2024 від 19.08.2024 зводяться до того, що нарахування кредитором штрафу у сумі 5000 грн – є безпідставним, суперечить пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України; розмір денної процентної ставки обмежено Законом № 3498-ІХ.
Таким чином, на відміну від договорів позики від 19.08.2024 № 2317611 та № 73597756, право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 22089-08/2024 від 19.08.2024 було відступлено на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» за існуючим зобов`язанням, дійсна вимога існувала у первісного кредитора на момент переходу цих прав.
Зі змісту позовної заяви та доданого до неї розрахунку заборгованості за договором № 22089-08/2024 від 19.08.2024 вбачається, що за цим договором відповідачеві нараховано заборгованість у розмірі 30150 гривень, з яких: 10000 грн за основною сумою боргу, 15 150 грн за відсотками, 5000 грн – за штрафом (а.с. 54).
З урахуванням моменту укладення договору № 22089-08/2024 від 19.08.2024, беручи до уваги положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України про те, що у період дії в Україні воєнного у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, судова колегія зазначає, що нарахування кредитором неустойки – штрафу у розмірі 5000 грн за договором №22089-08/2024 від 19.08.2024 – є безпідставним.
Отже, вимоги про стягнення 5000 грн штрафу за договором №22089-08/2024 задоволенню не підлягають.
Стосовно доводів скарги ОСОБА_1 про обмеження законодавцем максимального розміру денної процентної ставки Законом № 3498-ІХ слід зазначити наступне.
22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (далі – Закон № 3498-ІХ), який набрав чинності 24.12.2023, яким зокрема внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
При цьому, згідно п. 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5% в день, з 22.04.2024 - не більше 1,5% в день, а з 20.08.2024 - не більше 1% в день.
Спірний кредитний договір № 22089-08/2024 укладено 19.08.2024 – після набрання чинності Законом № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023).
З деталізованого розрахунку заборгованості за договором № 22089-08/2024 від 19.08.2024 (додаток в електронному вигляді до відзиву на апеляційну скаргу) вбачається, що заборгованість за відсотками нараховано кредитором загалом за період із 19.08.2024 по 27.11.2024 (до моменту відступлення права вимоги) за ставкою 1,5% в день (150 грн в день) загалом у розмірі 15150 грн, при тому що із 20.08.2024 денна ставка має бути не більше 1% в день.
Судовою колегією встановлено, що за 19.08.2024 ставка складала 1,5% в день, що становить 150 грн за цей день, а за період із 20.08.2024 по 27.11.2024 (з урахуванням меж позовних вимог; нараховано у межах узгодженого строку кредитування) заборгованість за відсотками, враховуючи законодавчі обмеження максимальної денної ставки, повинна нараховуватися за ставкою 1% в день та складає 10 000 грн (10 000 х 1% = 100 грн в день; 100 грн х 100 днів = 10 000 грн). Отже загальна сума відсотків за період із 19.08.2024 по 27.11.2024 складає 10150 грн (що також узгоджується із арифметичним розрахунком 15150 -150 = 15000; 15000 : 1,5 х 1 = 10000; 10 000 + 150 = 10150).
Враховуючи наведене, ту обставину, що відповідачка не довела здійснення погашень за цим договором на користь позивача або первісного кредитора, судова колегія дійшла висновку, що стягненню на користь позивача підлягає заборгованість за договором № 22089-08/2024 від 19.08.2024 у розмірі 20150 грн, з яких: 10 000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 10150 грн за відсотками (у тому числі 150 грн за 19.08.2024, а також 10000 за відсотками за період із 20.08.2024 по 27.11.2024 за ставкою 1% в день).

Стосовно кредитного договору від 19.08.2024 № 17919-08/2024

19.08.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 17919-08/2024, згідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 10000 грн у безготівковій формі, шляхом переказу на її банківську картку, зі сплатою 1,5% в день строком на 120 днів до 16.12.2024 (а.с. 86-91). 
Цей договір підписаний ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором W0559.
При укладенні договору відповідач надала відомості, що її ідентифікують, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, адресу проживання, РНОКПП, номер особистого електронного платіжного засобу, номер телефону, підтвердила їх за допомогою одноразового ідентифікатора W0559. При цьому кошти було перераховано саме на номер рахунку, вказаний позичальником в договорі.
Такі ж дані РНОКПП вказані відповідачкою у її відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі, а зазначена у договорі адреса узгоджується із місцем реєстрації ОСОБА_1 , вказаному у відповіді з № 1475095 від 13.06.2025, що отримана на запит місцевого суду (а.с. 112).
Відповідачка в апеляційній скарзі не оспорювала факту укладення такого договору, але заперечувала здійснення їй перерахування коштів кредитором.
До справи надано повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 23.04.2025 про те, що воно надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків, між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Аванс Кредит» укладено договір на переказ коштів ФК-П-2022/01-1 від 12.01.2022, ТОВ «Універсальні платіжні рішення» успішно здійснило 19.08.2024 о 00:05:08 год. переказ коштів у сумі 10 000,00 гривень на платіжну картку № НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 484636316 (а.с. 92, додатки в електронному вигляді до відзиву на апеляційну скаргу).
Момент здійснення переказу коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 узгоджується із часом укладення кредитного договору № 17919-08/2024 від 19.08.2024 о 00:00:44 год.
При цьому кошти було перераховано саме на номер платіжної картки, вказаний позичальником в договорі, а відповідачка пройшла процедуру верифікації банківської карти клієнта, що дає змогу встановити власника банківської карти та особу, яка заповнює заявку на отримання кредиту, як одну і ту саму особу.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів відхиляє безпідставні посилання скаржника на нездійснення кредитором перерахування коштів на платіжну картку ОСОБА_1 
27.11.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 24122024, згідно якого позивач набув право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників, перелік яких зазначено у Реєстрі боржників – додатку № 1 до даного Договору, що є його невід`ємною частиною (а.с. 93-95).
27.11.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписано Акт прийому передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 24122024 від 27.11.2024, згідно якого клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю ____(інформація відсутня), після чого, з урахуванням п.1.2. Договору факторингу № 24122024 від 27.11.2024, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Загальна сума заборгованості складає ____(інформація відсутня) (а.с.96).
У витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 24122024 від 27.11.2024 містяться відомості, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 17919-08/2024 від 19.08.2024, за якою значиться заборгованість у розмірі 22408 гривень, з яких: 10000 грн за основною сумою боргу, 9108 грн за відсотками, 3300 грн – за штрафними санкціями.
Відповідачка не заперечувала факту відступлення права вимоги на користь позивача за таким договором факторингу № 24122024 від 27.11.2024, не спростувала презумпцію правомірності такого правочину.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо розміру заборгованості за вказаним кредитним договором № 17919-08/2024 від 19.08.2024 зводяться до того, що нарахування кредитором штрафу у сумі 3300 грн – є безпідставним, суперечить пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України; розмір денної процентної ставки обмежено Законом № 3498-ІХ.
Таким чином, на відміну від договорів позики від 19.08.2024 № 2317611 та № 73597756, право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 17919-08/2024 від 19.08.2024 було відступлено на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» за існуючим зобов`язанням, дійсна вимога існувала у первісного кредитора на момент переходу цих прав.
Зі змісту позовної заяви та доданого до неї розрахунку заборгованості за договором № 17919-08/2024 від 19.08.2024 вбачається, що за цим договором відповідачеві нараховано заборгованість у розмірі 22408 гривень, з яких: 10000 грн за основною сумою боргу, 9108 грн за відсотками, 3300 грн – за штрафом (а.с. 54).
З урахуванням моменту укладення договору № 17919-08/2024 від 19.08.2024, беручи до уваги положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України про те, що у період дії в Україні воєнного у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, судова колегія зазначає, що нарахування кредитором штрафу у розмірі 3300 грн за договором № 17919-08/2024 від 19.08.2024 – є безпідставним.
Отже, вимоги про стягнення 3300 грн штрафу за договором № 17919-08/2024 від 19.08.2024 задоволенню не підлягають.
Стосовно доводів скарги ОСОБА_1 про обмеження законодавцем максимального розміру денної процентної ставки Законом № 3498-ІХ слід зазначити наступне.
Як зазначалось вище, згідно змін у законодавстві що регулює питання споживчого кредитування (Закон № 3498-ІХ, набрав чинності 24.12.2023), починаючи: з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5% в день, з 22.04.2024 - не більше 1,5% в день, а з 20.08.2024 - не більше 1% в день.
З деталізованого розрахунку заборгованості за договором № 17919-08/2024 від 19.08.2024 (а.с. 98, додаток в електронному вигляді до відзиву на апеляційну скаргу) вбачається, що заборгованість за відсотками нараховано кредитором загалом за період із 19.08.2024 по 27.11.2024 (до моменту відступлення права вимоги) за ставкою 1,5% в день (150 грн в день), при тому що із 20.08.2024 денна ставка має становити не більше не більше 1% в день.
Судовою колегією встановлено, що за 19.08.2024 ставка складала 1,5% в день, що становить 150 грн за цей день. За період із 20.08.2024 по 27.11.2024 кредитором нараховано відсотки у розмірі 9108 грн (19.11.2024 списано відсотки в сумі 4692 грн із загальної заборгованості за відсотками станом на 19.11.2024 13800=2550+11250). З урахуванням меж позовних вимог щодо нарахованих кредитором відсотків (нараховано у межах узгодженого строку кредитування) заборгованість за відсотками, враховуючи законодавчі обмеження максимальної денної ставки, повинна нараховуватися за ставкою 1% в день та відносно здійсненого позивачем розрахунку складає 5972 грн. Загальна сума відсотків за період із 19.08.2024 по 27.11.2024 складає 6122 грн (згідно з арифметичним розрахунком 9108-150=8958; 8958 : 1,5 х 1 = 5972; 5972 + 150 = 6122). 
Враховуючи наведене, ту обставину, що відповідачка не довела здійснення погашень за цим договором на користь позивача або первісного кредитора у більшому розмірі ніж зазначав позивач, судова колегія дійшла висновку, що стягненню на користь позивача підлягає заборгованість за договором № 17919-08/2024 від 19.08.2024 у розмірі 16 122,00 грн, з яких: 10 000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 6122 грн за відсотками (у тому числі 150 грн за 19.08.2024, а також 5972 грн за відсотками за період із 20.08.2024 по 27.11.2024 за ставкою 1% в день).
За таких обставин, висновки місцевого суду в частині визначеного розміру заборгованості за кредитними договором зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Посилання відповідачки на те, що вона надсилала запити до первісних кредиторів з проханням надати інформацію про розмір наявної у неї заборгованості, котрі не надали споживачу відповіді, не спростовують фактичних обставин щодо встановленого розміру заборгованості за кредитними договорами та крім того доказів вручення таких запитів первісним кредиторам не надано.
Твердження про те, що фактичною адресою проживання відповідачки є АДРЕСА_1 , на спростовує відомостей отриманих місцевим судом при відкритті провадження у справі у відповіді з № 1475095 від 13.06.2025, згідно з якою зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 значилося АДРЕСА_2 (а.с. 112).

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги 

Враховуючи неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, рішення місцевого суду, відповідно до п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договорами позики від 19.08.2024 № 2317611 та від 19.08.2024 № 73597756 слід відмовити. Рішення в частині стягнення заборгованості за кредитними договорами від 19.08.2024 № 2847059, від 19.08.2024 № 22089-08/2024, від 19.08.2024 № 17919-08/2024 слід змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість, що загалом становить 43293,00 гривень (7021+20150+16122=43293), а саме: 
за кредитним договором № 2847059 від 19.08.2024 у розмірі 7021,00 гривню з яких:
7 000,00 гривень – заборгованість за основним зобов`язанням;
21,00 гривня – заборгованість за комісією.
за кредитним договором № 22089-08/2024 від 19.08.2024 у розмірі 20 150,00 гривень, з яких:
10 000,00 гривень – заборгованість за основною сумою боргу;
10 150,00 гривень – заборгованість за відсотками; 
за кредитним договором № 17919-08/2024 від 19.08.2024 у розмірі 16 122,00 грн, з яких:
10 000,00 гривень – заборгованість за основною сумою боргу;
6122,00 гривні – заборгованість за відсотками. 

Розподіл судових витрат 

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України ).
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України ).
За подання позовної заяви позивачем сплачено 3028 грн (а.с. 10). За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 4542 грн (а.с. 213). Оскільки позовні вимоги задоволено частково (на 40,23%) на користь позивача підлягало відшкодуванню 1218,16 грн судового збору, а на користь відповідача (пропорційно до відмовленої частини вимог – 59,77%) – 2714,75 грн. Тому, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути з позивача різницю судового збору в розмірі 1496,59 грн.
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Заочне рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 17 вересня 2025 року в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики № 2317611 від 19 серпня 2024 року та № 73597756 від 19 серпня 2024 року – скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні таких позовних вимог – відмовити.
Заочне рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 17 вересня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами № 2847059 від 19 серпня 2024 року, № 22089-08/2024 від 19 серпня 2024 року, № 17919-08/2024 від 19 серпня 2024 року – змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вулиця Симона Петлюри, буд. 30, ЄДРПОУ: 35625014) заборгованість: 
за кредитним договором № 2847059 від 19 серпня 2024 року у розмірі 7021,00 гривню з яких: 7 000,00 гривень – заборгованість за основною сумою боргу; 21,00 гривня – заборгованість за комісією;
за кредитним договором № 22089-08/2024 від 19 серпня 2024 року у розмірі 20 150,00 гривень, з яких: 10 000,00 гривень – заборгованість за основною сумою боргу; 10 150,00 гривень – заборгованість за відсотками;
за кредитним договором № 17919-08/2024 від 19 серпня 2024 року у розмірі 16 122,00 гривень, з яких: 10 000,00 гривень – заборгованість за основною сумою боргу; 6122,00 гривні – заборгованість за відсотками. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 1496,59 гривень у відшкодування сплаченого судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 02 березня 2026 року.

Головуюча:    Судді: