ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 р.	Справа № 440/10907/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Семененко М.О.,
Суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Григоренко І.Б.
представник позивача Ворона О.А.
представник відповідача Мамчич А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2025, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 05.12.25 року по справі № 440/10907/25
за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 
до  Головного управління ДПС у Полтавській області   
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області), у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15.05.2025 №№ 00063712406, 00063722406, 00063732406, 00063742406, 00063752406, 00063782406, 00063802406;
- визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2025 № Ф-00063762406 та рішення від 07.08.2025 №000113962406 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на неправомірність спірних податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 21.06.2023 по 31.12.2024. Позивач зазначає, що основною підставою для прийняття контролюючим органом рішення про порушення платником податків положень діючого податкового законодавства слугував висновок про безпідставне відображення в податковій звітності позивача сум витрат, не пов`язаних з господарською діяльністю, що призвело до заниження суми чистого оподатковуваного доходу. 28.03.2025 ГУ ДПС у Полтавській області платнику податків був вручений, крім іншого, запит про надання належним чином завірених копій первинних документів. 28.03.2025 позивачем на адресу контролюючого органу була надана заява про перенесення строків проведення перевірки у зв`язку з перебуванням платника податків у відпустці, з наданням відповідних підтверджуючих документів. Проте, зазначена заява платника податків не була задоволена, контролюючим органом проведено перевірку за наявною у останнього інформацією за місцем знаходження контролюючого органу. Після отримання акту податкової перевірки платником на адресу контролюючого органу були надані копії первинних документів на підтвердження відображення сум витрат, пов`язаних з господарською діяльністю платника, які мали вплив на формування суми чистого оподатковуваного доходу. Проте, зазначені документи не були враховані контролюючим органом під час розгляду заперечень до акта перевірки. Оскільки позивач, перебуваючи за межами країни, про що відповідача було повідомлено відповідним листом, був позбавлений можливості надати документи контролюючому органу під час проведення перевірки, але надав первинну документацію до заперечень в строки, встановлені нормами діючого податкового законодавства, вважає, що висновок про порушення позивачем податкового законодавства здійснено без аналізу первинних документів, та пояснень, наданих платником.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 15.05.2025 №№ 00063712406, 00063722406, 00063742406, 00063752406, 00063802406.
Визнано протиправними та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2025 №Ф-00063762406 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 07.08.2025 № 000113962406.
У задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Полтавській області від 15.05.2025 №№ 00063732406, 00063782406 - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3892,90 грн (три тисячі вісімсот дев`яносто дві гривні дев`яносто копійок). 
Повернуто Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1703,95 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Наполягає на правильності висновків податкової перевірки, зазначає, що спірні рішення суб`єкта владних повноважень прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, тобто правомірно.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Вважає, що обставини, про які повідомляє відповідач в апеляційній скарзі, всебічно та в повній мірі були досліджені Полтавським окружним адміністративним судом під час розгляду адміністративної справи. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення в частині задоволених позовних вимог, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, безпосередньо дослідивши докази, надані до матеріалів справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у визначеному законом порядку зареєстрована як фізична особа – підприємець, у період з 21.06.2023 по 31.03.2024 здійснювала оподаткування одержаних доходів від провадження підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування, а з 01.04.2024 по 31.12.2024 - на спрощеній системі оподаткування.
ГУ ДПС у Полтавській області відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.1, 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п.81.1 ст. 81, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у період з 27.03.2025 по 02.04.2025 проведена документальна позапланова виїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 21.06.2023 по 31.12.2024, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 21.06.2023 по 31.12.2024.
За результатами документальної позапланової виїзної перевірки складено акт від 09.04.2025 №4561/16-31-24-06-01/ НОМЕР_1 , за висновками якого встановлено такі порушення:
1) пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, наказ Міндоходів від 16.09.2013 №481 (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за №1686/24218) "Про затвердження форми Книги обліку доходів та витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність та Порядку її ведення", ст. 128 п. 6 Господарського кодексу України, а саме - не ведення книги обліку доходів та витрат, що призвело до включення до декларацій про майновий стан і доходи за 2023-2024 роки недостовірних даних в зв`язку з заниженням загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності та завищення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, що призвело до заниження суми чистого оподатковуваного доходу загалом на 1912001,89 грн, з них: за 2023 рік - 1911633,89 грн, за 2024 рік - 368,00 грн;
2) пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 177.2 пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб загалом у розмірі 344160,34 грн, у т.ч. за 2023 рік - 344094,10 грн, за 2024 рік - 66,24 грн;
3) п.п. 1.1, п.п. 1.2, п.п. 1.4, п.п. 1.5 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податкове зобов`язання зі сплати військового збору у розмірі 28680,03 грн, у тому числі: за 2023 рік - 28674,51 грн, за 2024 рік - 5,52 грн;
4) пп. 44.1 ст. 44, п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п. 183.2 ст. 183, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, а саме: занижено податкові зобов`язання з ПДВ загалом на 105045 грн, в т.ч. по періодах: жовтень 2023 року – 65229 грн, листопад 2023 року – 38656 грн, січень 2024 року – 920 грн, березень 2024 року – 240 грн;
5) п. 54.2 ст. 54, пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164, пп. 164.2.6 п. 164.2 ст. 164, пп.168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України щодо не нарахування доходу та не утримання податку на доходи фізичних осіб із заробітної плати найманим працівникам у розмірі 4320,00 грн;
6) пп. 1.2, пп. 1.4 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, п. 54.2 ст. 54, пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164, пп. 164.2.6 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме: не нарахований дохід та не утриманий військовий збір у вигляді заробітної плати найманим працівникам в сумі 360,00 грн;
7) абзацу першого пункту 1 частини першої статті 7, частини п`ятої статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме: не нарахований єдиний внесок у вигляді заробітної плати найманим працівникам в сумі 5280,00 грн;
8) п. 50.1 ст. 50, абз. "а", абз. "б", абз. "ґ" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 із змінами, внесеними згідно з наказами Міністерства фінансів України №863 від 31.10.2018, №241 від 26.05.2020, №773 від 15.12.2020, №278 від 19.05.2021, №189 від 04.07.2022, в результаті чого податкові розрахунки за ІІІ, IV квартали 2023 року, IV квартал 2024 року подано з помилками, а саме - ФОП ОСОБА_3 в податкових розрахунках не відображались суми виплат за придбану продукцію (надані послуги) у фізичних осіб-–підприємців (ознака доходу 157 – дохід виплачений самозайнятій особі);
9) СГ порушено вимоги п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР із змінами та доповненнями, а саме: не забезпечено проведення розрахункових операцій на повну суму покупки через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмний реєстратор розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій на загальну суму 39977,84 грн;
10) пп. 73.3.3 п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України в частині не надання документів на запит податкового органу.
Позивач не погодилась з висновками перевірки та 30.04.2025 надала податковому органу заперечення, до яких долучила первинні документи на підтвердження правомірності формування показників податкової звітності в частині обґрунтованості понесених витрат, пов`язаних із господарською діяльністю платника (договори, видаткові накладні, акти наданих послуг, товарні накладні, декларації виробника, товарно-транспортні накладні, розрахункові документи, оборотно-сальдові відомості тощо) /т. 3, а.с. 162-163/.
ГУ ДПС у Полтавській області листом від 14.05.2025 за вих.№15331/6/16-31-24-06-07 повідомило ФОП ОСОБА_3 про залишення висновків акта перевірки без змін, а заперечення - без задоволення /т. 3, а.с. 184-188/. Щодо додатково наданих платником податків із запереченнями на акт перевірки документів, в листі від 14.05.2025 за вих.№15331/6/16-31-24-06-07 зазначено, що надані документи на підтвердження витрат, безпосередньо пов`язаних з господарською діяльністю, не спростовують висновків акта перевірки.
На підставі висновків акта перевірки від 09.04.2025 №4561/16-31-24-06-01/ НОМЕР_1 відповідачем 15.05.2025 прийнято податкові повідомлення-рішення:
- №00063712406 про збільшення суми грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб загалом у розмірі 430200,43 грн, з них: 344160,34 грн - основний платіж, 86040,09 грн - штрафна (фінансова) санкція /т. 1, а.с. 53, 60/; 
- №00063722406 про збільшення суми грошового зобов`язання зі сплати військового збору загалом у розмірі 35850,04 грн, з них: 28680,03 грн - основний платіж, 7170,01 грн - штрафна (фінансова) санкція /т. 1, а.с. 52, 60 - зі звороту/; 
- №00063732406 про збільшення суми грошового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість загалом у розмірі 131306,25 грн (у т.ч.: 105045,00 грн - основний платіж, 26261,25 грн - штрафна (фінансова) санкція) /т. 1, а.с. 51, 61/;
- №00063742406 про збільшення суми грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб загалом у розмірі 4772,69 грн (у т.ч.: 4320,00 грн - основний платіж, 432,00 грн - штрафна (фінансова) санкція, 20,69 грн - пеня) /т. 1, а.с. 54, 61 - зі звороту/;
- №00063752406 про збільшення суми грошового зобов`язання зі сплати військового збору загалом у розмірі 397,73 грн, з них: 360,00 грн - основний платіж, 36,00 грн - штрафна (фінансова) санкція, 1,73 грн - пеня /т. 1, а.с. 55, 62/; 
- №00063782406 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1020,00 грн /т. 1, а.с. 57, 63/; 
- №00063802406 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 8000,00 грн /т. 1, а.с. 59, 64/.
Рішенням ДПС України від 01.08.2025 №22331/6/99-00-06-02-01-06 скаргу ФОП ОСОБА_3 залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 15.05.2025 №№ 00063712406, 00063722406, 00063732406, 00063742406, 00063752406, 00063782406, 00063802406 - без змін /т. 1, а.с. 17-21/.
Крім того, на підставі висновків акта перевірки від 09.04.2025 №4561/16-31-24-06-01/ НОМЕР_1 ГУ ДПС у Полтавській області сформовані:
- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2025 №Ф-00063762406, якою позивачку повідомлено про наявність недоїмки зі сплати єдиного внеску загалом у розмірі 5280,00 грн /т. 1, а.с. 56/;
- рішення від 15.05.2025 №00063772406 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, на підставі якого за несплату єдиного внеску у розмірі 5280,00 грн нараховані штрафні санкції у розмірі 528,00 грн /т. 1, а.с. 56 - зі звороту/.
Рішенням ДПС України від 01.08.2025 №22321/6/99-00-06-02-01-06 скаргу ФОП ОСОБА_3 залишено без задоволення, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2025 №Ф-00063762406 та рішення від 15.05.2025 №00063772406 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску - без змін; зобов`язано ГУ ДПС у Полтавській області скласти та направити платнику нове рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, оскільки за результатом розгляду матеріалів скарги встановлено, що розрахунок штрафної санкції здійснено всупереч вимог підпункту 3 пункту 2 розділу VІІ Інструкції №449, що призвело до заниження суми застосованої штрафної санкції /т. 1, а.с. 101-102/.
На цій підставі ГУ ДПС у Полтавській області складено та надіслано позивачці рішення від 07.08.2025 №000113962406 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовані штрафні санкції за несплату єдиного внеску у розмірі 2112,00 грн /т. 1, а.с. 100, у т.ч. зі звороту/.
Позивач не погодилась із зазначеними вище податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою про сплату боргу (недоїмки) та рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, а тому звернулась до суду з цим позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.05.2025 №№ 00063712406 та 00063722406, суд першої інстанції визнав недоведеними висновки податкового органу про порушення позивачем вимог підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16, пункту 177.10 статті 177 ПК України, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пункту 177.2, підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України, підпунктів 1.1, 1.2, 1.4, 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Інші перехідні положення" ПК України, наслідком чого визначено заниження податкового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Крім того, суд визнав помилковим висновок податкового органу про порушення позивачкою вимог Наказу Міндоходів від 16.09.2013 №481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів та витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність та Порядку її ведення", оскільки згаданий наказ втратив чинність з 16.07.2021.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.05.2025 №№ 00063742406, 00063752406, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2025 №Ф-00063762406 та рішення від 07.08.2025 № 000113962406 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, суд першої інстанції врахував, що у ході розгляду справи позивач надала до суду письмові докази, які підтверджують, що нарахування заробітної плати, а, відповідно, й сплата податків та зборів до бюджету за найманого працівника у IV кварталі 2024 року не здійснювались з огляду на надання йому відпустки без збереження заробітної плати. Оскільки під час перебування у відпустці без збереження заробітної плати роботодавець не здійснює нарахування найманому працівнику будь-яких доходів, відповідно немає підстав й для нарахування та сплати за такого працівника податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.05.2025 №00063802406, яким до позивача застосовано штрафні санкції за неподання або подання не в повному обсязі платником податків документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу, суд першої інстанції звернув увагу, що в запиті контролюючого органу містилась вимога про надання документів та пояснень за місцезнаходженням платника, водночас, в акті перевірки зазначено, що перевірка проводилась за місцем розташування службового приміщення ГУ ДПС у Полтавській області. Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що посадові особи ГУ ДПС у Полтавській області виїздили за місцем знаходження платника податків, а також відмови позивачки від надання документів за її місцезнаходженням, і при цьому відповідні документи надані позивачем в якості додатків до заперечення на акт перевірки, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність застосування до позивачки штрафних (фінансових) санкцій відповідно до абзацу третього пункту 121.2 статті 121 ПК України.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.05.2025 №00063732406 та №00063782406, суд першої інстанції виходив з того, що відповідні факти порушення позивачем податкової дисципліни встановлені у ході проведення документальної перевірки та відображені в акті податкової перевірки. Проте, позовна заява та додаткові пояснення її представника не містять обґрунтувань щодо підстав незгоди з цими податковими повідомленнями-рішеннями, а в ході розгляду справи доводи податкового органу цій частині жодним чином не спростовано.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків./../
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Щодо правомірності податкових повідомлень-рішень від 15.05.2025 № 00063712406 (яким платнику податків збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб), № 00063722406 (яким платнику податків збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору) та №00063802406 (яким до платника податків застосовано штрафні (фінансові) санкції за неподання або подання не в повному обсязі платником податків документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу), колегія суддів зазначає таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу у сумі 1940374,89 грн, а саме: за 2023 рік - 1940006,89 грн, за 2024 рік - 368,00 грн, та як наслідок збільшено суму податкового зобов`язання, що підлягає сплаті до бюджету, з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 344160,34 грн, у тому числі: за 2023 рік - 344094,10 грн, за 2024 рік - 66,24 грн.
Відповідач в акті перевірки зазначив, що проведеною перевіркою відображених показників «вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю», на підставі документів (податкові декларації про майновий стан і доходи за 2023, 2024 роки (з додатками), банківські виписки, фіскальні чеки, видаткові накладні, акти виконаних робіт та ін.), встановлено його завищення загалом на 1874047,55 грн, у тому числі: за 2023 рік - 1868513,55 грн, за 2024 рік - 5534 грн, за рахунок включення до складу інших витрат, витрат безпосередньо не пов`язаних з отриманням доходу, суми витрат не підтверджені документально, суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності.
Зазначено, що перевіркою встановлено не ведення Книги обліку доходів та витрат, в порушення підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 пункту 177.10 статті 177 ПК України, що призвело до включення до декларацій про майновий стан і доходи за 2023, 2024 роки недостовірних даних у зв`язку з заниженням загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності та завищення вартості документально підтверджених витрат пов`язаних з господарською діяльністю, що призвело до заниження суми чистого оподатковуваного доходу у розмірі 1912001,89 грн, з них: за 2023 рік - 1911633,89 грн, за 2024 рік - 368,00 грн.
Відповідне порушення призвело також до заниження податкового зобов`язання зі сплати військового збору на загальну суму 28680,03 грн, у тому числі: за 2023 рік - 28674,51 грн, за 2024 рік - 5,52 грн.
Представник позивача у ході розгляду справи на пропозицію суду першої інстанції надала письмові пояснення, у яких зазначила, що в Податковій декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік, поданій ФОП ОСОБА_1 , платником в розділі 1 "Доходи від провадження господарської діяльності" Додатку 4 "Ф2" відображені такі показники діяльності:
- в ряд. 1 графа 4 - сума одержаного доходу в розмірі 2380100,00 грн;
- в ряд. 1 графа 5 - вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, реалізованих або використаних у виробництві продукції в розмірі 307827,00 грн, яка включає в себе вартість продуктів для виготовлення готових страв;
- в ряд. 1 графа 7 - інші витрати, зокрема витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності та суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності у сумі 2043900,00 грн, що включають у себе: плату за розрахунково-касове обслуговування й інші послуги банків – 41539,99 грн; винагороду за консультаційні, інформаційні, аудиторські й інші послуги – 814203,60 грн, програмне обслуговування – 14203,60 грн; малоцінні та швидкозношувані предмети для використання в господарській діяльності – 375000,00 грн; ремонтні роботи, пов`язанні з внутрішніми опоряджувальними роботами у приміщенні - 425000,00 грн; малоцінні та швидкозношувані предмети для використання в інтер`єрі господарської діяльності – 44936,29 грн; господарські витрати – 532059,38 грн (зокрема, супутні господарські витрати пов`язані з придбанням товарів для санітарно-гігієнічних заходів - 14555,23 грн; придбання товарів для підтримання приміщення в належному стані – 128650,93 грн; господарські витрати – 286423,96 грн; господарські витрати, пов`язані з провадженням діяльності – 102429,26 грн); оренда приміщення – 600000,00 грн; розрахунки пов`язані з податками – 11160,74 грн /т. 3, а.с. 157-158/.
Водночас, контролюючий орган під час проведення перевірки з метою визначення суми чистого оподаткованого доходу врахував суму витрат в розмірі 483213,45 грн, в т.ч. 307827,00 грн – вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, реалізованих або використаних у виробництві продукції та 175386,45 грн – інші витрати, що підтверджені виключно рухом грошових коштів на банківському рахунку платника.
Отже, висновки контролюючого органу про заниження позивачем податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору ґрунтуються на аналізі руху грошових коштів на банківському рахунку платника та зумовлені ненаданням позивачем до перевірки Книги обліку доходів і витрат та підтверджуючих документів щодо показників податкової звітності.
Оцінюючі доводи учасників справи в межах підстав та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що в силу підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
За змістом пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.
Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.
У силу пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються в порядку, встановленому розділом IV цього Кодексу, з урахуванням особливостей, визначених підрозділом 1 цього розділу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
Згідно з пунктами 177.1, 177.2 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Пункт 177.6 статті 177 ПК України передбачає, що у разі якщо фізична особа - підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.
Згідно з абзацами першим, четвертим пункту 177.10 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.
Типова форма, за якою здійснюється облік доходів і витрат, та порядок ведення такого обліку визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за №1686/24218), на порушенні позивачем якого наполягає контролюючий орган, було затверджено Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі – Порядок №481).
Пунктом 1 Порядку №481 було визначено, що відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу ІV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.
Книга ведеться за вибором платника податку в паперовому або електронному вигляді (пункт 2 Порядку № 481).
Водночас, суд першої інстанції слушно звернув увагу на те, що Порядок №481 втратив чинність з 16.07.2021 на підставі Наказу Міністерства фінансів України від 13.05.2021 №261 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.06.2021 за №865/36487), яким затверджено Порядок ведення типової форми, за якою здійснюється облік доходів і витрат, фізичними особами - підприємцями і фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність (далі – Порядок №261), який не передбачає для фізичних осіб-підприємців обов`язку ведення Книги обліку доходів і витрат, а встановлює, що облік доходів і витрат ведеться в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі засобами електронного кабінету у порядку, встановленому законодавством, з використанням типової форми, за якою здійснюється облік доходів і витрат фізичними особами - підприємцями і фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність посилань контролюючого органу на порушення позивачем Порядку №481 щодо не ведення Книги обліку доходів та витрат.
При цьому, згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Наведеним положенням кореспондують приписи підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 ПК України, які визначають обов`язок платника податків вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.
Відповідно до абзацу 1 пункту 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про надання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Абзац перший підпункту 73.3.3 пункту 73.3 статті 73 ПК України передбачає, що платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані надавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом), у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Згідно з абзацом першим пункту 85.2 статті 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Відповідно до пункту 85.4 статті 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
Матеріалами справи підтверджено, що фахівцями контролюючого органу, які проводили перевірку, вручено позивачу запит від 28.03.2025 №1 про надання документів (копій документів) та письмових пояснень, який отримано ОСОБА_3 особисто, про що свідчить власноручний підпис про отримання, та не заперечується позивачем. /т. 1, а.с. 44/. У вказаному запиті містилась вимога про надання у термін до 14 год 00 хв. 01.04.2025 оригіналів або належним чином завірених копії первинних документів та письмових пояснень за визначеним переліком. Документи та пояснення необхідно надати за місцезнаходженням платника. 
Позивач не заперечує, що запитувані документи та пояснення не були надані до завершення перевірки, водночас, посилається на скорочені строки проведення перевірки (розпочата 27.03.2025, завершена - 02.04.2025) та відсутність платника податків за місцем фактичного ведення господарської діяльності, про що було повідомлено перевіряючих.
Суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що у запиті від 28.03.2025 №1 містилась вимога про надання документів за місцезнаходженням платника (тобто, м. Миргород Полтавської області), водночас, в акті перевірки від 09.04.2025 зазначено, що перевірка проведена за адресою: м. Полтава, вул. Європейська, 155, каб. 402, тобто за місцем розташування службового приміщення ГУ ДПС у Полтавській області. При цьому матеріали справи не містять доказів, що посадові особи ГУ ДПС у Полтавській області виїздили за місцем знаходження ФОП ОСОБА_1 (м. Миргород Полтавської області) чи місцем ведення нею господарської діяльності (м. Полтава).
Також, колегія суддів, з урахуванням принципу офіційного з`ясування обставин справи, не залишає поза увагою ту обставину, що запит від 28.03.2025 №1 було вручено платнику податків 28.03.2025 (п`ятниця), з вимогою надати документи до 01.04.2025 (понеділок), при цьому перевірка завершилась 02.04.2025, що не відповідає вимогам пункту 85.4 статті 85 ПК України щодо подання посадовою (службовою) особою контролюючого органу запиту на отримання копій документів не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
Слід зазначити, що згідно з пунктом 86.7 статті 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.
Відповідно до абзацу 2 пункту 44.6 статті 44 ПК України, якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Пунктом 44.7 статті 44 ПК України передбачено, що у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи). Протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.
Верховний Суд неодноразово аналізував положення статей 44, 85 ПК України у їх взаємозв`язку і сформовані ним підходи щодо застосування означених норм податкового законодавства є усталеними.
Так, зокрема, але не виключно, у постановах від 29.05.2020 (справа №826/27811/15), від 06.08.2019 (справа №160/8441/18), від 31.01.2020 (справа №826/15328/18), від 03.10.2023 (справа №420/534/20) Верховний Суд сформулював такий висновок. Надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Крім того, у постанові від 08.09.2019 (справа №802/1069/13-а) Верховний Суд також зауважував, що обставина щодо порушення платником податків обов`язку, встановленого пунктом 85.2 статті 85 ПК України, надати після початку перевірки всі документи, які пов`язані з предметом перевірки, не означає, що платник не має права додатково їх надати до прийняття контролюючим органом відповідного рішення за результатами перевірки та не звільняє контролюючий орган від обов`язку врахувати при прийнятті рішення додатково надані платником документи у строк, встановлений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК України, що прямо передбачено нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України.
У постановах від 24.02.2020 (справа №440/4443/18), від 27.04.2022 (справа №420/13197/20) Верховний Суд виснував, що суд не може обмежити право платника податків довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Разом з тим, з огляду на визначені нормами ПК України мету й повноваження контролюючого органу під час проведення податкової перевірки, у разі якщо рішення контролюючого органу вмотивоване саме не наданням платником податків на вимогу контролюючого органу первинних документів, адміністративний суд, виходячи з окреслених процесуальним законом меж судового доказування, повинен перевіряти і враховувати такі обставини й винятки з них при вирішенні спору.
Також Верховний Суд в постанові від 11.02.2026у справі № 140/6737/22З зазначив, що платник податків має право на подання документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, після закінчення такої перевірки. Проте реалізація такого права має здійснюватися відповідно до вимог, встановлених ПК України, і до прийняття рішення за результатами такої перевірки. Поряд з цим, платник податків не позбавлений права довести у судовому процесі, що він вжив всіх залежних від нього заходів для забезпечення повної та об`єктивної перевірки, не ухилявся від її проведення, тобто, його поведінка жодним чином не була спрямована на перешкоджання контролюючому органу у здійсненні податкового контролю.
У ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, що висновок податкової перевірки про заниження позивачем податкового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору базується виключно за результатами аналізу руху коштів на банківському рахунку позивачки.
Водночас, позивач надала первинні документи разом із запереченнями на акт перевірки, однак, відповідач не взяв до уваги такі документі та не визнав витрати, понесені платником податків в розмірі 1911633,89 грн, підтверджені первинними документами, наданими разом із запереченням на акт перевірки /т. 3, а.с. 162-163/, а також долученими до матеріалів справи /т. 1, а.с. 111-250; т. 2, а.с. 22-250; т. 3, а.с. 1-153/.
Колегія суддів враховує, що надана платнику податків відповідь на заперечення до акта перевірки не містить жодних обґрунтувань щодо підстав не врахування документів, долучених позивачкою до заперечень.
За вищевикладених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність висновків податкового органу заниження позивачем податкового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору в порушення вимог підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16, пункту 177.10 статті 177 ПК України, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пункту 177.2, підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України, підпунктів 1.1, 1.2, 1.4, 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Інші перехідні положення" ПК України, та про безпідставність застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій відповідно до абзацу третього пункту 121.2 статті 121 ПК України, а тому вважає правильним обраний спосіб захисту порушеного права шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.05.2025 № 00063712406, № 00063722406 та №00063802406.
Щодо податкових повідомлень-рішень від 15.05.2025 №№ 00063742406, 00063752406, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2025 №Ф-00063762406 та рішення від 07.08.2025 № 000113962406 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, колегія суддів зазначає таке.
Матеріалами справи підтверджено, що податковою перевіркою з питань використання у діяльності позивача праці найманих осіб встановлено, що ФОП ОСОБА_3 у період, що перевірявся, використовувала у господарській діяльності працю найманого працівника - ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_2 ), повідомлення про прийняття на роботу/укладення гіг - контракту до податкового органу подано 12.06.2024 № 9159094630, наказ про прийняття на роботу від 12.06.2024 №1, дата початку роботи/виконання робіт 17.06.2024.
Разом з тим, перевіркою встановлено, що у IV кварталі 2024 року мають місце випадки не нарахування мінімальної заробітної плати найманому працівнику ОСОБА_4 , не нарахований дохід та не утриманий податок на доходи фізичних осіб у вигляді заробітної плати у сумі - 4320,00 грн та військовий збір у сумі - 360,00 грн, а також не сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 5280,00 грн.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі – Закон №2464-VI, у редакції, чинній на час спірних відносин).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.
Частиною п`ятою статті 8 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
За змістом абзаців першого, другого частини четвертої 4 статті 25 Закону №2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
Також, пунктом 3 частини одинадцятої статті 25 Закону №2464-VI передбачено, що податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.
До матеріалів справи позивачем надано копію заяви ОСОБА_4 від 01.10.2024 про надання відпустки без збереження заробітної плати з 01.10.2024 по 31.12.2024 у зв`язку із сімейними обставинами /т. 2, а.с. 6/ та наказу від 01.10.2024 №4/Л-2024 про надання ОСОБА_4 відпустки без збереження заробітної плати за згодою сторін на період дії воєнного стану з 01.10.2024 по 31.12.2024 /т. 2, а.с. 1/.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції встановив, що нарахування ОСОБА_4 заробітної плати, а, відповідно, й сплата податків та зборів до бюджету у IV кварталі 2024 року не здійснювались з огляду на надання їй відпустки без збереження заробітної плати.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України "Про відпустки" за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 30 календарних днів на рік.
На час загрози поширення епідемії, пандемії, необхідності самоізоляції працівника у випадках, встановлених законодавством, та/або у разі виникнення загрози збройної агресії проти України, надзвичайної ситуації техногенного, природного чи іншого характеру роботодавець на прохання працівника може надавати йому відпустку без збереження заробітної плати без обмеження строку, визначеного частиною першою цієї статті. Тривалість такої відпустки визначається угодою сторін.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки під час перебування у відпустці без збереження заробітної плати роботодавець не здійснює нарахування найманому працівнику будь-яких доходів, відповідно немає підстав й для нарахування та сплати за такого працівника податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску.
З урахуванням встановлених обставин, суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Полтавській області від 15.05.2025 №№ 00063742406, 00063752406, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2025 №Ф-00063762406 та рішення від 07.08.2025 № 000113962406 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та про необхідність задоволення позову в цій частині.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
При цьому, колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (заява № 65518/01; пункт 89), “Проніна проти України” (заява № 63566/00; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів вважає, що відсутні в розумінні ст. 139 КАС України правові підстави для розподілу судових витрат по даній справі.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 по справі № 440/10907/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		М.О. Семененко	
Судді	   	І.С. Чалий   З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено 26.02.2026 року