ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

23 квітня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/304/26	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Пупиніна Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом адвоката Пупиніна Олександра Миколайовича (далі – представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі – відповідач) з такими позовними вимогами:
- визнати противоправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо затримки ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні з 01.01.2026 по 15.01.2026;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2026 по 15.01.2026 включно в сумі 15270,90 гривень (п`ятнадцять тисяч двісті сімдесят гривень 90 копійок).
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_2 з 09.06.1999 по 06.11.2015 проходила службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 31.12.2025 проходила службу в Національній поліції України.
Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 26.12.2025 №392 о/с позивача було звільнено з посади старшого оперуповноваженого сектору агентурно-оперативної роботи відділу кримінальної поліції Бориспільського районного управління Головного управління Національної поліції в Київській області за п. 7 ч.1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», 31 грудня 2025 року, з виплатою грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки: кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік – 3, кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік – 10; кількість діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік – 15; кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2023 рік – 02; кількість діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік – 15; кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2024 рік – 02; кількість діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2024 рік – 15; кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2025 рік – 30; кількість діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік – 15. Станом на день звільнення вислуга років для виплати надбавки за стаж служби складає 26 років 06 місяців 22 дні.
Однак, остаточний розрахунок при звільнені відповідачем було фактично проведено з позивачем лише 15.01.2026, що підтверджується випискою по картковому рахунку.
Остаточний розрахунок відповідач з позивачем повинен був здійснити в останній робочий день - 31.12.2025, а не 15.01.2026. Дії відповідача суперечать вимогам ч.1 статті 116 Кодексу законів про працю України та згідно вимогам статті 117 Кодексу законів про працю України, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 01.01.2026 по 15.01.2026. Кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 15 днів (з 01.01.2026 по 15.01.2026).
Розмір середньоденного грошового забезпечення позивача за два місяці, що передували місяцю звільнення, становить 1018,06 гривень (одна тисяча вісімнадцять гривень 06 копійок), що підтверджується довідкою від 29.01.2026 №45 про грошове забезпечення позивача за останні два місяці проходження служби перед звільненням із зазначенням середньоденного та середньомісячного розмірів грошового забезпечення, оформленої Головним управлінням Національної поліції в Київській області. 
Розміри середньоденного та середньомісячного грошового забезпечення розраховано відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати".
Отже, розмір середнього грошового забезпечення позивача за 15 днів за затримку розрахунку при звільненні становить 15270,90 гривень (15 днів х 1018,06 гривень).
Ухвалою суду від 23.02.2026 відкрито спрощене провадження по справі.
Відповідач надав до суду відзив, з позовними вимогами не погоджується, просить відмовити в задоволені позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.
ОСОБА_2 з 09.06.1999 по 06.11.2015 проходила службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 31.12.2025 проходила службу в Національній поліції України.
Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 26.12.2025 №392 о/с позивача звільнено з посади старшого оперуповноваженого сектору агентурно-оперативної роботи відділу кримінальної поліції Бориспільського районного управління Головного управління Національної поліції в Київській області за п. 7 ч.1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», 31 грудня 2025 року, з виплатою грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки: кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік – 3, кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік – 10; кількість діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік – 15; кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2023 рік – 02; кількість діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік – 15; кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2024 рік – 02; кількість діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2024 рік – 15; кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2025 рік – 30; кількість діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік – 15. Станом на день звільнення вислуга років для виплати надбавки за стаж служби складає 26 років 06 місяців 22 дні.
Остаточний розрахунок при звільнені відповідачем було фактично проведено з позивачем лише 15.01.2026, що підтверджується випискою по картковому рахунку.
Вказані факти представниками сторін не заперечувались.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні працівників поліції зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.
У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).
Так, ст. 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.
Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені ст. 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Закріплені у ст.ст. 116,117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав, суд приходить до висновку про можливість застосування норм ст.ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 28.01.2021 по справі № 240/11214/19, від 24.12.2020 по справі № 340/401/20, від 05.08.2020 по справі № 826/20350/16.
Порядок обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок № 100, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Так, абз. 3 п. 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Відповідно до абз.1 п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Як вбачається з абз. 2 п. 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 року № 260, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.
Враховуючи вищевикладені положення, при обчисленні розміру середньоденного грошового забезпечення військовослужбовця, суд виходить з числа відпрацьованих календарних днів за цей період.
В свою чергу, як вже зазначалось, згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Законодавець обмежив строк звернення до суду у таких спорах та можливістю отримання середнього заробітку шістьма місяцями.
Судом встановлено, що на час звільнення позивача зі служби 31.12.2025, з ним не проведено повний розрахунок відповідачем. 
В свою чергу, повний розрахунок відповідачем проведено 15.01.2026, отже, період прострочення щодо виплати позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки з дати його звільнення зі служби 01.01.2026 по день повного фактичного розрахунку 15.01.2026.
Отже період затримки розрахунку у цій справі охоплюється періодом з 01.01.2026 по 15.01.2026.
При цьому, з урахуванням положень частини першої статті 117 КЗпП України розмір середнього заробітку позивача має бути обрахований та виплачений за шість місяців за затримку розрахунку при звільненні.
Тобто, з урахуванням вказаної вище норми, середній заробіток позивача має бути обрахований та виплачений з 01.01.2026 по 15.01.2026.
Кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 15 днів (з 01.01.2026 по 15.01.2026).
Розмір середньоденного грошового забезпечення позивача за два місяці, що передували місяцю звільнення, становить 1018,06 гривень (одна тисяча вісімнадцять гривень 06 копійок), що підтверджується довідкою про доходи позивача від 29.01.2026 №45, оформленої Головним управлінням Національної поліції в Київській області у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати". Отже, розмір середнього заробітку позивача за шість місяців за затримку розрахунку при звільненні становить гривень 15270,90 гривень (15 днів х 1018,06 гривень).
Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. 
Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 
Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) дійшов до висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. 
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена в справі № 6- 144ц13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Згідно з пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи – по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. 
Бездіяльність суб`єкта владних повноважень - пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. 
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Обов`язок виплатити компенсацію за затримку розрахунку при звільненні покладено саме на роботодавця, тож, якщо позивача звільнено зі служби, тобто припинено трудові правовідносини, за наказом відповідача, то і обов`язок виплатити належне позивачу грошове забезпечення в тому числі і одноразової допомоги при звільненні, як і наслідки за неналежне виконання цього обов`язку, теж покладено на нього.
Судовою палатою Верховного Суду 06.12.2024 ухвалено постанову по справі №440/6856/22, у якій зазначено, що у зв`язку з набранням чинності з 19.07.2022 Законом №2352-IX стаття 117 КЗпП України в редакції Закону від 20.12.2005 №3248-IV втратила чинність. Із прийняттям Закону №2352-IX законодавець обмежив строк, за який роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові середній заробіток шістьма місяцями, чим фактично на нормативному рівні усунув обставини, які призводили до порушення критеріїв співмірності, недобросовісності. Крім того, з прийняттям указаного закону усунуто і такий чинник, який зумовлював можливість недобросовісної поведінки працівника, як необмеженість строку звернення до суду з позовом про стягнення невиплаченого заробітку, а саме шляхом внесення змін до статті 233 КЗпП України, якою строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, обмежено трьома місяцями. Зважаючи на наведене, судова палата відступила від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 20.06.2024 по справі №120/10686/22, у якій зроблено протилежний висновок щодо застосування статті 117 КЗпП України у редакції Закону №2352-IX. 
Таким чином, з урахуванням останньої позиції Верховного Суду, критерії зменшення розміру середнього заробітку після 19.07.2022 не мають застосовуватися взагалі, натомість, максимальним розміром середнього заробітку, на який може претендувати звільнений працівник у разі затримки остаточного розрахунку з вини роботодавця становить шість місяців.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення).
З урахуванням вказаних правових позицій Верховного Суду, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, зважаючи на розмір грошового забезпечення позивача, виплаченого із затримкою, а також виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування, передбачений статтею 117 КЗпП України, та стягнути з відповідача на користь позивача середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 15270,90 грн.
З урахуванням встановлених обставин справи, позовні вимоги слід задовольнити.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У той же час, згідно з частиною 2 статті 77 цього Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Пупиніна Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , номер реєстраційної картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Київській області (вул. Володимирська, 15, м. Київ, Київська область, код ЄДРПОУ 40108616) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати противоправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо затримки ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні з 01.01.2026 по 15.01.2026. 
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2026 по 15.01.2026 включно в сумі 15270,90 гривень (п`ятнадцять тисяч двісті сімдесят гривень 90 копійок).
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя 	Є.О. Кисельова