Справа № 159/6725/25 
Провадження № 2/459/1286/2025

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2026 року Шептицький міський суд Львівської області в складі:
головуючого судді      Жураковського А.І.
з участю секретаря судового засідання Ганас К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Шептицький за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 
ВСТАНОВИВ:
23.09.2025 ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , якою просить стягнути з відповідача в його користь заборгованість за кредитним договором №Z06.00213.004296837 від 04.09.2018 в загальному розмірі 68 247,04 грн, вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позову зазначив, що 04.09.2018 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено кредитний договір № Z06.00213.004296837, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 86 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22,00 % річних, згідно графіку щомісячних платежів. Вказує, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредит у вказаному розмірі. В свою чергу, відповідач своїх зобов`язань за вищезазначеним договором не виконав.
Вказує, всі права вимоги за кредитним договором №Z06.00213.004296837 від 04.09.2018 було відступлене АТ «Ідея Банк» до ТОВ «Росвен Інвест Україна» згідно договору факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023, а, в подальшому, право вимоги перейшло до ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» на підставі договору факторингу №01.02-38/23 від 26.07.2023, тобто позивачу.
Зазначає, що розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується довідкою первісного кредитора та випискою по рахунку. Так, сума заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором, становить – 68 247,04 грн, яка складається з: 45 537,71 грн - заборгованість по тілу кредиту; 22709,33 грн - заборгованість за процентами. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача у його користь, як правонаступника, вказаний розмір заборгованості, понесені судові витрати на оплату судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в сумі 10000,00 грн.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.10.2025 справу передано за правилами підсудності Шептицькому міському суду Львівської області та така надійшла 11.11.2025.
Ухвалою від 13.11.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження 12.12.2025 з викликом сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
12.12.2025 через систему «Електронний суд» представник відповідача – адвокат Пащук А.І. подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивовано необґрунтованістю розрахунку заборгованості. Вказував, що ОСОБА_1 сплачено: 19 809,40 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитом, які, на його думку, підлягали зарахуванню у тіло кредиту, 20 652,69 грн в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту. Також, зазначив, що, як учасник АТО, відповідач звільнений від сплати відсотків за користування кредитом. Звертає увагу, що позивачем не надано доказів переходу права вимоги за кредитним договором, укладеним із відповідачем.
За клопотання представника відповідача, розгляд справи 12.12.2025 відкладено на 19.01.2026.
19.01.2026 задоволено клопотання представника відповідача, витребувано у ТзОВ «ФК «Укрглобал Фінанс» виписку за рахунком по кредитному договору №Z06.00213.004296837 від 04.09.2018 року, у зв`язку із чим розгляд справи відкладено на 26.02.2026.
В судове засідання 26.02.2026 сторони не з`явились. 
Представник позивача у позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності. 
Відповідач будь-яких заяв чи клопотань не подав, про причини неявки суд не повідомив, свої доводи відносно позову висловив у відзиві на позов.
В зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ст.247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами.
Судом відповідно до ч.1 ст. 244 ЦПК України, було відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення,  а саме на 09.03.2026 о 10:00 год.
Відповідно до вимог ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Судом встановлено, що 04 вересня 2018 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № Z06.00213.004296837, за умовами якого (п.1.1.) банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 86 000 грн. 00 коп., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору.
Згідно з пунктом 1.2. кредитного договору банк надає кредит у день його підписання строком на 24 місяців.
Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі 21,99% річних.
Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках включно до 4 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюються на транзитний рахунок № НОМЕР_1 в банку, МФО 336310, з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості кредиту за договором; 2) для погашення нарахованої заборгованості за договором, строк сплати якої не минув; 3) для сплати штрафних санкцій (пені) згідно з пунктом 3.3.1 цього договору; 4) для погашення іншої заборгованості (в тому числі дострокове погашення заборгованості за кредитом).
Згідно з пунктом 5.1. кредитного договору позичальник заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даній угоді та кредитній справі клієнта у банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням угоди повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даної угоди вручено йому банком при підписанні даної угоди; умови даної угоди та договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.
Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що цей договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.
У пункті 5.7 кредитного договору зазначено, що згідно з Законом України «Про споживче кредитування» реальна річна ставка складає 103,95088197 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) на момент укладення договору складає 151 754,54 грн. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення позичальником грошових зобов`язань, відповідно до пункту 2.1 цього договору та за дії процентної ставки, вказаної в пункті 1.4 договору.
Кредитний договір 04.09.2018 підписаний власноручним підписом ОСОБА_1 (а.с.191-194).
Також ОСОБА_1 підписав заяву-анкету від 04.09.2018 (а.с.196), заяву №Z06.00213.004296837 про акцепт публічної оферти АТ «ІДЕЯ БАНК» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «ІДЕЯ БАНК» згоду-повідомлення фізичної особи клієнта банку (а.с.197); паспорт споживчого кредиту та погодив з кредитодавцем графік щомісячних платежів за кредитним договором (а.с.200-201).
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 06 жовтня 2021 року визнано недійсним пункт 6.1. кредитного договору №Z06.00213.004296837 від 04.09.2018 в частині встановлення плати за обслуговування кредиту та зобов`язано Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № Z06.00213.004296837 від 04.09.2018, укладеним між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк», зарахувавши сплачену ОСОБА_1 плату за обслуговування кредиту в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором № Z06.00213.004296837 від 04.09.2018 року (127-130).
Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості АТ «Ідея Банк», долученого до матеріалів позовної заяви, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №Z06.00213.004296837 від 04.09.2018, станом на 25.07.2023 року, становить 68 247,04 грн, з яких: 45 537,71 грн - заборгованість по тілу кредиту; 22709,33 грн - заборгованість за процентами (а.с.177).
25.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» (клієнт) та ТзОВ «Росвен Інвест Україна» (фактор) укладено договір факторингу № 01.02-31/23, у відповідності до умов якого АТ «Ідея Банк» передає (відступає) ТОВ «Росвен Інвест Україна» права вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуває права вимоги клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 2.1. договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023 року, права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписуються сторонами, у паперовому вигляді, в день укладення цього договору та надсилається клієнтом фактору засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладення цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною договору.
Пунктом 5.1. договору факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023 року визначено, що права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених п.4.1. цього договору (а.с.207-220).
На виконання умов договору факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» сплачено АТ «Ідея Банк» суму фінансування у розмірі 11 963 508 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 9217 від 26.07.2023 року (а.с.221).
26.07.2023 року між ТОВ «Росвен Інвест Україна» (клієнт) та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (фактор) укладено договір факторингу №01.02-38/23, у відповідності до умов якого ТОВ «Росвен Інвест Україна» передає (відступає) ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (фактор) права вимоги, а ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (фактор) набуває права вимоги клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 2.2. договору факторингу № 01.02-38/23 від 26.07.2023 року, права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписуються сторонами, у паперовому вигляді, в день укладення цього договору та надсилається клієнтом фактору засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладення цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною договору.
Пунктом 5.1. договору факторингу № 01.02-38/23 від 26.07.2023 року визначено, що права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених п. 4.1. цього договору (а.с.161-173).
Як вбачається з витягу з реєстру боржників №1 до договору факторингу №01.02-38/23 від 26.07.2023 року, ТОВ ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №Z06.00213.004296837 від 04.09.2018 в сумі 68 247,04 грн, з яких: 45 537,71 грн - заборгованість по тілу кредиту; 22709,33 грн - заборгованість за процентами (а.с.190).
На виконання умов договору факторингу №01.02-38/23 від 26.07.2023, ТОВ ФК «Укрглобал-Фінанс» було сплачено ТОВ «Росвен Інвест Україна» кошти в розмірі 1981288,79 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №128 від 26.07.2023 (а.с.189).
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
При цьому, виходячи з положень ст.16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, відповідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Так, у постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі №1005/7136/2012 (провадження № 61-18606св21) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13».
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі №911/3185/20).
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.
З позовної заяви вбачається, що право вимоги до ОСОБА_1 переходило двічі: від первісного кредитора АТ «Ідея Банк» до ТОВ «Росвен Інвест Україна» згідно договору факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023, та від ТОВ «Росвен Інвест Україна» до ТОВ «Факторингова Компанія «Укрглобал-Фінанс» на підставі договору факторингу №01.02-38/23 від 26.07.2023.
Таким чином, позивачем доведено належними письмовими доказами, що право вимоги за кредитним договором №Z06.00213.004296837 від 04.09.2018 перейшло до нього, тому доводи сторони відповідача в цій частині є безпідставними.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати факт укладення договору чи розмір існуючої заборгованості.
Вказаний кредитний договір відповідачем оспорювався лише в частині (п.6.1) та рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 06 жовтня 2021 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним пункт 6.1. кредитного договору №Z06.00213.004296837 від 04.09.2018 в частині встановлення плати за обслуговування кредиту. Відтак, кредитний договір №Z06.00213.004296837 від 04.09.2018 є чинним і підлягає до виконання його сторонами. 
Враховуючи, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами кредитного договору, доказів погашення заборгованості за таким відповідачем суду не надано, суд вважає, що позивач, як правонаступник первісного кредитора, набув права щодо стягнення заборгованості за зазначеним вище кредитним договором.
Відтак, суд вважає, що позов в частині стягнення основного боргу за кредитним договором №Z06.00213.004296837 від 04.09.2018 є підставним, оскільки встановлено, що відповідач дійсно прострочив погашення поточних платежів кредиту, належним чином не повертає отримані кредитні кошти, не виконує взятих на себе за договором зобов`язання, останній не надав суду жодних доказів на спростування вимог позивача. Навпаки, із відзиву на позов вбачається, що за підрахунками сторони відповідача заборгованість за тілом кредиту становить 45 537,91 грн, враховуючи внесені ОСОБА_1 два платежі 19 809,40 грн та 20652,69 грн. За наведених обставин, вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 45 537,71 грн підлягає задоволенню.
Щодо вимог позивача про стягнення відсотків за користування кредитом, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
У відзиві на позов представник відповідача, заперечуючи позов в частині стягненні відсотків, посилається на те, що відповідач як учасник АТО звільнений від сплати таких, при цьому не вказує якою нормою це передбачено та долучає копію посвідченням серії НОМЕР_2 від 30.03.2017 на ім`я ОСОБА_1 , про те, що останній має право на пільги встановлені законодавством для ветеранів війни – учасників бойових дій, та довідку в/ч № НОМЕР_3 , видану 18.04.2018, про те, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі за контрактом у Державній прикордонній службі України з 07 лютого 2011 року по 07 лютого 2014 року та перебуває з 30 травня 2016 року по теперішній час. 
Так, відповідно до ст.5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів на доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Згідно із частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, яка діяла на час укладання кредитного договору від 04.09.2018 року та протягом дії такого правочину (дана редакція діяла до квітня 2021 року), військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
За змістом ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.
Відповідно до ч.1 ст.2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», передбачено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оборону України», в редакції Закону станом на час виникнення спірних правовідносин, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
За приписами Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Рішенням Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.
Вперше часткову мобілізацію оголошено на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України №1126-VII.
Відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України» на території Луганської та Донецької областей розпочато антитерористичну операцію.
Національний банк України у листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
Як вбачається з копії довідки в/ч № НОМЕР_3 від 18.04.2018, ОСОБА_1 перебував на військовій службі за контрактом у Державній прикордонній службі України у періоди з: 07 лютого 2011 року по 07 лютого 2014 року, 30 травня 2016 року по 18 квітня 2018 року (а.с.132), тобто останній проходив військову службу за контрактом, до того ж у періоди до укладення кредитного договору. 
Посвідчення учасника бойових дій дає право на пільги відповідно до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Разом з цим, вказаний Закон не містить норм, які б звільняли позичальника від нарахування процентів за користування кредитом протягом особливого періоду у зв`язку з наявністю у нього статусу учасника бойових дій.
Таким чином, матеріали справи не містять відповідних документів, як доказів звільнення ОСОБА_1 від нарахування процентів за користування кредитом в розумінні частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». 
З врахуванням викладеного, суд вважає, що на відповідача не поширюється положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» на час дії кредитного договору №Z06.00213.004296837 від 04.09.2018.
Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача нарахованих відсотків за кредитним договором №Z06.00213.004296837 від 04.09.2018 в розмірі 22 709,33 грн які розраховано, виходячи із процентної ставки, погодженої сторонами, що відповідає принципу свободи договору, та в межах строку кредитування.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
На підставі вищенаведеного, суд дійшов до висновку, що з відповідача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн на користь позивача.
Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до такого висновку.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18.
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18 (провадження №61-6627св20).
Згідно частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги.
Згідно з частини 2 статті 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини 8 статті 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Встановлено, що правнича допомога надавалась позивачу адвокатом Руденко К.В.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір №02/08/2024 про надання юридичних послуг, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» та адвокатом Руденком К.В. (а.с.227-229), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Руденком К.В.(а.с.225), довіреність від 18.09.2025 (а.с.222-223), акт приймання-передачі наданих послуг № 56 від 03.03.2025 (а.с.231), витяг з Реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 56 від 03.03.2025, платіжну інструкцію №2066 від 03.03.2025 (а.с.224), відповідно до якої ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» понесла судові витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн.
Суд вважає, що заявлені позивачем витрати на оплату послуг правничої допомоги в розмірі 10000 гривень за участь у даній цивільній справі не можуть вважатись розумними та співмірними зі складністю справи, необхідністю подання позову, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, ціною позову, тощо.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Враховуючу категорію справи, зокрема те, що дана справа розглядалася за правила спрощеного позовного провадження, представник позивача не був присутній у жодному судовому засіданні, обсяг наданих адвокатом послуг, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, суд вважає, що заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню та відшкодуванню у сумі 4000 грн, що відповідає критеріям співмірності, обґрунтованості та пропорційності.
Керуючись ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 141, 244, 263-265, 274-275, 279 ЦПК України, на підставі ст. 525, 526, 610, 611, 1048, 1050, 1054 ЦК України,
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (ЄДРПОУ: 41915308, м.Київ, бульвар В.Гавела, буд.4) заборгованість за кредитним договором №Z06.00213.004296837 від 04.09.2018 у розмірі 68 247 (шістдесят вісім тисяч двісті сорок сім) гривень 04 копійки, з яких: 45 537,71 грн - заборгованість по тілу кредиту; 22709,33 грн - заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» 2 422,40 грн судових витрат, понесених на сплату судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» 4 000 грн судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 09.03.2026

Суддя: А. І. Жураковський