ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2026 р. 	Справа № 520/23934/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2025, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., м. Харків, по справі № 520/23934/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   
про визнання дій протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач), в якому просила суд:
визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ПФУ в Харківській області від:
- 05.09.2023 №204750017479;
- 18.09.2023 №204750017479;
- 28.09.2023 №204750017479;
- 07.05.2025 №/ПС 204750017479;
зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати до її страхового стажу:
- періоди роботи 1985-1988 рр. та 1992-1997 рр.;
- періоди догляду за чотирма дітьми (1986, 1987,1994, 2004 р.н.);
зобов`язати ГУ ПФУ призначити мені пенсію по інвалідності з 08.08.2023 р. та 16.04.2025 р. (дати встановлення інвалідності II групи).
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху. Надано позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду:
- заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом із зазначенням інших підстав для поновлення строку, із відповідними доказами поважності причин його пропуску;
- заяви із зазначенням відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету сторін.
Вказану ухвалу позивач отримала 18.09.2025, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа.
На виконання вимог ухвали позивач 30.09.2025 надала заяву про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування вказаної заяви надала інформацію посилаючись на: стан здоров`я, відсутність сторонньої допомоги, звернення до Пенсійного фонду та відмови, воєнні обставини, а саме обстріли в м. Харків.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 позовну заяву повернуто позивачу.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 року скасувати.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не врахував поважні причини пропуску строку звернення до суду, підтверджені належними медичними документами та не взяв до уваги стан здоров`я, що об`єктивно обмежує можливість своєчасного захисту прав позивача. Так, позивач зазначає, що у серпні 2023 року їй встановлено ІІ групу інвалідності (довідка до акта огляду МСЕК від 08.08.2023 року) основний діагноз – «гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба серця з (застійною) серцевою недостатністю», з наслідками перенесеного інсульту, що проявляються у періодичних порушеннях мовлення, координації та загальній слабкості. Позивач зазначає, що стан здоров`я потребує постійного контролю лікарів і прийому життєво необхідних препаратів (кардіологічних, дихальних, неврологічних), що обмежує здатність самостійно здійснювати будь-які юридичні чи адміністративні дії. Крім того, позивач зазначає, що виписками з інституту терапії ім. Л.Т. Малої НАМН України від 10.07.2023 року та 31.10.2024 (№ІХ-2410214193) підтверджують наслідки інсульту, гіпертонічну хворобу, серцеву недостатність, бронхіальну астму, супутні ураження нервової системи, що потребують тривалого медикаментозного лікування та періодичної реабілітації. Крім того, позивач зазначає, що довідка МСЕК від 16.04.2025 підтверджує повторне встановлення інвалідності ІІ групи за тим самим діагнозом і наявність стійких обмежень життєдіяльності – у тому числі порушень координації, мовлення, пам`яті та зниження працездатності. Також, позивач посилається на медичну характеристику Інституту неврології, психіатрії та наркології НАМН України, яка підтверджує, що позивач не могла самостійно звернутися до суду, розуміти офіційні тексти, а також писати й оформлювати документи без сторонньої допомоги. На думку позивача, наведені документи в сукупності підтверджують, що причини пропуску строку були об`єктивними, непереборними та безпосередньо пов`язаними зі станом здоров`я позивача.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Повернувши позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позов поданий поза межами строку звернення до суду та в заяві про поновлення строку, поданій на виконання ухвали суду, не зазначено поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів частково не погоджується, виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.
При цьому, реалізація особою права на звернення до суду із позовом чи заявою (клопотанням) повинна здійснюватись з дотримання встановленого законодавством процесуального порядку, зокрема, з дотриманням вимог КАС України.
Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частинами другою та третьою статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Таким чином, чинне законодавство обмежує право позивача на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, визначено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків пов`язане з необхідністю досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).
Отже, дотримання строку звернення з позовом є однією з умов реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Водночас, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.
Так, з матеріалів справи встановлено, що позивач звернулась до суду з позовом 08.09.2025, заявила позовні вимоги, щодо визнання протиправними та скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області від:
- 05.09.2023 №204750017479;
- 18.09.2023 №204750017479;
- 28.09.2023 №204750017479;
- 07.05.2025 №/ПС 204750017479.
Отже, зі змісту оскаржуваних рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській від 05.09.2023, 18.09.2023 та 28.09.2023 позивач повинна була дізнатися про порушення свого права, у 2023 році, проте до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів звернулася 08.09.2025, тобто через два роки, зі значним пропуском шестимісячного строку звернення до суду.
Крім того, наявність повторних звернень до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області свідчить про те, що саме на цю дату позивач вже знала або, принаймні, повинна була дізнатися про можливе порушення свого права, а відтак з цього моменту почався перебіг встановленого законом строку для звернення до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду застосування ч.1 ст.121 КАС України, уперше сформульованою у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19, правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Однак, закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Тому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані із дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:
1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;
2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;
3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;
4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Отже, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Тобто, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі сплином установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Зазначені висновки щодо питання поновлення пропущеного процесуального строку сформовано Верховним Судом у постанові від 31.05.2023 року у справі №160/9356/22.
Так, у заяві про поновлення процесуального строку позивач не спростовує факт обізнаності оскаржуваних рішень та в обґрунтування пропуску строку посилається на те, що у зв`язку із веденням у місті Харкові активних бойових дій, вона вимушена була залишити місце проживання, що унеможливило її звернення до державних органів. Крім того, позивач зазначила, що в 2023 році її чоловік перебував на військовій службі, через що вона залишилась без допомоги.
Також позивач посилається на поганий стан здоров`я, надаючи відповідні медичні довідки.
Надаючи оцінку доводам позивача, викладеним у заяві про поновлення строку звернення до суду та апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Стосовно питання щодо поновлення строку звернення до суду у випадку його пропуску з причин пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні було предметом дослідження Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04 квітня 2023 року у справі № 140/1487/22, від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18, від 23 грудня 2022 року у справі № 760/5369/19, від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, від 02 червня 2022 року у справі у №757/30991/18-а та інших.
У наведених постановах Верховний Суд зауважив, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 23.02.2023 у справі №640/7095/22 при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини. Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 у справі № 320/1753/23.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не наведено конкретних обставин, пов`язаних із загрозами ракетних обстрілів, що унеможливили своєчасне звернення до адміністративного суду та не надав доказів, що з 06.09.2023 (дати, коли почався відлік строків) було припинено роботу суду, державних органів, аж до вересня 2025 року, коли позивач звернувся до суду з даним позовом.
До того ж, відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII, у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.
Таким чином, відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", суди як об`єкти критичної інфраструктури не припиняли та не припиняють функціонувати під час воєнного стану.
Так, судом першої інстанції зазначено, що у період спірних правовідносин Харківський окружний адміністративний суд не припиняв працювати та приймати позовні заяви, забезпечував здійснення правосуддя. Тобто, воєнний стан та ракетні обстріли в місті Харкові самі по собі не перешкоджали з неминучістю своєчасному зверненню позивача до суду.
Також, 26.05.2021 набув чинності Закон №1416-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення поетапного впровадження Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи". З цього часу будь-яка особа мала можливість звернутися до суду в електронній формі. Електронний суд дозволяє подавати учасникам судового процесу до суду будь-які документи в електронному вигляді, а також надсилати таким учасникам процесуальних документів в електронному вигляді, паралельно з документами у паперовому вигляді відповідно до процесуального законодавства.
До Електронного суду користувачі можуть надіслати в електронному вигляді і матеріали, передбачені процесуальним законодавством, реалізувавши позивачем своє право на звернення до суду через систему "Електронний суд".
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості доводів позивача про те, що обставина введення бойових дій на території міста Харкова та залишення місця проживання, могла унеможливити дотримання позивачем строку на звернення до суду.
Стосовно стану здоров`я позивача, що, відповідно до доводів апеляційної скарги, не враховано судом першої інстанції, та унеможливило своєчасне звернення до адміністративного суду з позовом, то колегія суддів зазначає. 
Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що у серпні 2023 року їй встановлено ІІ групу інвалідності (довідка до акта огляду МСЕК від 08.08.2023 року) основний діагноз – «гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба серця з (застійною) серцевою недостатністю», з наслідками перенесеного інсульту, що проявляються у періодичних порушеннях мовлення, координації та загальній слабкості. Позивач зазначає, що стан здоров`я потребує постійного контролю лікарів і прийому життєво необхідних препаратів (кардіологічних, дихальних, неврологічних), що обмежує здатність самостійно здійснювати будь-які юридичні чи адміністративні дії. 
Також, позивач вказує, що довідка МСЕК від 16.04.2025 підтверджує повторне встановлення інвалідності ІІ групи за тим самим діагнозом і наявність стійких обмежень життєдіяльності – у тому числі порушень координації, мовлення, пам`яті та зниження працездатності. 
Крім того, разом з апеляційною скаргою надає виписки з інституту терапії ім. Л.Т. Малої НАМН України від 21.10.2023 року та 31.10.2024 (№ІХ-2410214193), в підтвердження наслідків інсульту, гіпертонічну хворобу, серцеву недостатність, бронхіальну астму, супутні ураження нервової системи, що потребують тривалого медикаментозного лікування та періодичної реабілітації. 
Також, позивач посилається на медичну характеристику Інституту неврології, психіатрії та наркології НАМН України, яка підтверджує, що позивач не могла самостійно звернутися до суду, розуміти офіційні тексти, а також писати й оформлювати документи без сторонньої допомоги. 
На думку позивача, наведені документи в сукупності підтверджують, що причини пропуску строку були об`єктивними, непереборними та безпосередньо пов`язаними зі станом здоров`я позивача.
Так, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявна виписка із медичної карти, в якій зазначено, що позивач перебувала у стаціонарі з 21.10.2023 по 31.10.2024 (а.с. 38), що дійсно підтверджує поважність пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом у період з 21.10.2023 по 31.10.2024.
Також в матеріалах справи наявний консультативний висновок спеціаліста від 06.11.2024 року, відповідно до якого, у ОСОБА_2 інші розлади особистості і поведінки органічної етіології, обумовлені хворобою, тривалою чи дисфункцією головного мозку.
Проте, доказів перебування позивача на стаціонарному лікуванні починаючи з грудня 2024 року, матеріали справи не містять.
Водночас, наданий позивачкою консультативний висновок Інституту неврології, психіатрії та наркології НАМН України від 06.11.2024 про стан здоров`я позивачки, не свідчать про наявність поважних причин незвернення до суду з позовом починаючи з грудня 2024 року, виходячи з наступного.
Так, наведений висновок містить дані про стан здоров`я позивача станом на дату її видачі 06.11.2024, проте з матеріалів справи випливає, що в травні 2025 року позивач зверталась з заявою про призначення пенсії, що підтверджується рішенням Головного управління ПФУ в Харківській області від 07.05.2025 року, що оскаржує позивач у позові, однак позивачем не було вчинено будь-яких дій щодо оскарження рішень Пенсійного фонду за 2023 рік.
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо дотримання процесуальних строків.
Таким чином, особа, яка має намір подати позов, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, у тому числі процесуальних строків її подачі.
Позивач не вказала аргументів, які б переконливо вказували на те, що протягом майже 11 місяців після проходження стаціонарного лікування, вона дійсно не мала змоги звернутися до суду. З урахуванням такого надміру тривалого строку та з огляду на можливість звернення позивача до органів пенсійного фонду у травні 2025 року про перерахунок пенсії, зазначені обставини мають бути дійсно вагомими і доведеними, проте під час судового розгляду їх існування не підтвердилося.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач пропустила встановлений КАС України строк звернення до суду в частині позовних вимог щодо оскарження рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 05.09.2023 №204750017479, 18.09.2023 №204750017479, 28.09.2023 №204750017479, не навівши при цьому достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до адміністративного суду протягом встановленого кодексом строку, які б можна було врахувати для поновлення строку звернення до суду.
Поряд з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині повернення позовних вимог оскарження рішень ГУ ПФУ в Харківській області від 07.05.2025 №/ПС 204750017479, оскільки наведені вимоги подані в межах, встановленого КАС України, строку.
Так, судом першої інстанції взагалі не надано оцінку щодо строку звернення позивачем до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 07.05.2025 №/ПС 204750017479.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового та передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 07.05.2025 №/ПС 204750017479 та зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати до страхового стажу: періоди роботи 1985-1988 рр. та 1992-1997 рр.; періоди догляду за чотирма дітьми (1986, 1987,1994, 2004 р.н.), а також зобов`язання ГУ ПФУ призначити пенсію по інвалідності з 16.04.2025 р. (дати встановлення інвалідності II групи).
Щодо заявленого позивачем клопотання про витребування з Інституту неврології, психіатрії та наркології НАМН України, КНП "Міська поліклініка № 24" ХМР, Національного інституту терапії ім. Л.Т. Малої НАМН України, додаткових медичних пояснень, характеристики та довідок щодо підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, то колегія суддів зазначає, що позивачем надано та матеріали справи містять довідки з вказаних медичних установ, що підтверджують періоди проходження позивачем лікування та стан здоров`я позивача, а тому відсутні підстави для їх повторного витребування. 
Щодо заявленого клопотання позивача про витребування з ГУ ПФУ в Харківській області копії пенсійної справи, а також витребування з ГУ ДПС в Харківській області відповідної інформації щодо облікової картки ФОП ОСОБА_1 , то колегія суддів зазначає, що наявність таких документів необхідна під час розгляду справи по суті для підтвердження відповідних даних, однак наразі судом апеляційної інстанції здійснюється перегляд ухвали суду з питань дотримання позивачем строку звернення до суду з позовом. Поряд з тим, позивач не позбавлена права заявити таке клопотання під час розгляду справи по суті судом першої інстанції. 
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення з частковим порушенням норм процесуального права, що призвело до створення перешкоди у реалізації позивачем права на доступ до правосуддя, а тому наявні підстави для його скасування.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині повернення позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про: визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 07.05.2025 №/ПС204750017479; зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати до страхового стажу: періоди роботи 1985-1988 рр. та 1992-1997 рр.; періоди догляду за чотирма дітьми (1986, 1987,1994, 2004 р.н.); зобов`язання ГУ ПФУ призначити пенсію по інвалідності з 16.04.2025 р. (дати встановлення інвалідності II групи), а справа направленню до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду в цій частині позовних вимог.
Керуючись ст. ст.312, 315, 320, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 по справі № 520/23934/25 - скасувати в частині повернення позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про: визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 07.05.2025 №/ПС204750017479; зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати до страхового стажу: періоди роботи 1985-1988 рр. та 1992-1997 рр.; періоди догляду за чотирма дітьми (1986, 1987,1994, 2004 р.н.); зобов`язання ГУ ПФУ призначити пенсію по інвалідності з 16.04.2025 р. (дати встановлення інвалідності II групи).
Справу № 520/23934/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині позовних вимог про: визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 07.05.2025 №/ПС204750017479; зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати до страхового стажу: періоди роботи 1985-1988 рр. та 1992-1997 рр.; періоди догляду за чотирма дітьми (1986, 1987,1994, 2004 р.н.); зобов`язання ГУ ПФУ призначити пенсію по інвалідності з 16.04.2025 р. (дати встановлення інвалідності II групи), направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
В іншій частині ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 року у справі № 520/23934/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	Т.С. Перцова   С.П. Жигилій