Справа № 681/1551/25
Провадження 2/681/133/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року           м. Полонне     
Полонський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Іллюка С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полонне за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
У листопаді 2025 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначають, що 23.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 23.01.2025-100000150, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 18000 грн на строк 189 днів з дати надання кредиту, сплатою відсотків за процентною фіксованою незмінною ставкою у розмірі 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 5 чергових періодів користування кредитом та комісії за надання кредиту у розмірі 7 % від суми кредиту (становить 1260 грн), яка нараховується у день видачі кредиту, а також комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1260 грн у кожному з двох чергових періодів, наступним за першим черговим періодом. За умовами договору також було визначено сплату неустойки у розмірі 270 грн 00 коп. за кожен день невиконання, або неналежного виконання зобов`язання. Дата повернення кредиту – 30.07.2025. Продовження строку кредитування не передбачена.
Взяті зобов’язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав, в обумовлений договором строк кредит не повернув, не сплатив відсотки та інші обумовлені договором платежі за його користування, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на дату подачі позову становить 36180 грн 00 коп., яка складається з: 18000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 15120 грн - заборгованість за відсотками та 3060 грн - нарахована неустойка.
На підставі викладеного ТОВ «Споживчий центр» просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором кредиту № № 23.01.2025-100000150 від 23.01.2025 у загальній сумі 36180 грн.
Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом 03.12.2025 поштовим конвертом відділення АТ «Укрпошта» за його зареєстрованим місцем проживання згідно з даними витягу з Єдиного державного демографічного реєстру проживання, що різниться від місця проживання, вказаного в позовній заяві. 
Відповідач отримав лист 12.12.2025, про що свідчить поштове повідомлення № R068032428049 (а.с.41).
Отже, судом вжито всіх передбачених цивільним процесуальним законодавством заходів для повідомлення відповідача ОСОБА_1 та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін.
05.01.2026 відповідач подав відзив на позов, де просив поновити строк для подачі відзиву та відмовити у задоволенні позову у заявленому розмірі. Вказує, що за змістом позовних вимог та долученого до позову розрахунку, позивач зазначає, що заявлені до стягнення проценти по кредиту у розмірі 15120 грн відповідачу нараховані за період з 23.01.2025 по 30.07.2025. Також у тексті позовної заяви позивач зазначає, що відповідачем були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вказаному кредитному договору на суму 6930 грн від 19.02.2025; на суму 5850 грн від 08.03.2025; на суму 8280 грн від 07.04.2025. Тобто, позивач не заперечує, що відповідач сплатив вже 21060 грн в рахунок погашення кредитного договору від 23.01.2025 № 23.01.2025-100000150. Згідно з наявним у справі паспортом споживчого кредиту по договору від 23.01.2025 № 23.01.2025-100000150 – загальний розмір всіх платежів за вказаним кредитом з 23.01.2025 по 31.07.2025 мав скласти 48240 грн. При цьому, до цієї суми також входять три платежі зі сплати комісії з надання та обслуговування кредиту по 1260 грн кожен (тобто всього 3780 грн). Отже, позивач самостійно визнає сплату відповідачем у період дії договору грошових коштів у розмірі 21060 грн. Таким чином, залишок по кредиту, який позивач міг заявити до стягнення (без врахування неустойки, яка не входила у загальну суму кредиту) становить 27180 грн (48240 грн -21060 грн), що є меншим, аніж заявлена позивачем сума тіла кредиту і відсотків. Вказує, що у споживчому кредиті від 23.01.2025 № 23.01.2025-100000150 не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, за які встановлена комісія, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемним. Отже, за вказаних обставин, 3780 грн платежів за комісії з видачі та обслуговування кредиту нарахованих позивачем безпідставно. Отже, 27180 – 3780 = 23400 грн – це сума, яку позивач теоретично може вимагати у відповідача у разі надання повного розрахунку нарахованих відсотків за період дії кредитного договору. При цьому, позивачем у позову заявлена сума до стягнення по тілу кредиту, відсоткам і комісії у розмірі 33120 грн. Вважає, що в частині стягнення тіла кредиту, відсотків та комісії позивач надав суду невірні розрахунки, що виключає можливість задоволення позову у повному обсязі.
12.01.2026 до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач звертає увагу на таке. Між позивачем - ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем 23.01.2025 було укладено кредитний договір в електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. Відповідач не заперечує, що вказаний у кредитному договорі засіб зв`язку (номер телефону) належить йому. Розрахунок заборгованості за кредитним договором проведений з урахуванням строку кредитування, виходячи із розміру процентної ставки, визначеної в кредитному договорі. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. 
2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 03.12.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України та задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 36).
Копію позовної заяви з додатками відповідачу направлено позивачем цінним листом 18.11.2025 (а.с. 11).
24.12.2025 до суду надійшла відповідь на запит про витребування доказів (а.с 42-43).
05.01.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву.
Ухвалою суду від 06.01.2026 строк на подачу відзиву, встановлений судом відповідно до ст. 178 ЦПК України, продовжено (а.с. 50).
12.01.2026 до суду надійшла відповідь на відзив.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 
23.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 23.01.2025-100000150, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 23.01.2025, заявки кредитного договору № 23.01.2025-100000150 від 23.01.2025 та відповіді про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 23.01.2025-100000150 (а.с. 21-27).
Відповідно до умов договору ТОВ «Споживчий центр» зобов`язалося на умовах строковості, платності і поворотності надати ОСОБА_1 кредит у сумі 18000 грн на строк 189 днів (тобто до 30.07.2025), а також - повернути кредит та сплатити відсотки за його користування. Сторонами було визначено, що за користування кредитними коштами сплачуються відсотки у розмірі 1,0 % на день (стандартна процента ставка). Також передбачена сплата комісії за надання кредиту у розмірі 1260 грн (7% від суми кредиту), а також комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1260 грн, яка сплачується у кожен з 2-х чергових періодів, наступним за першим черговим періодом. Також умовами договору визначено, що кредит надається шляхом перерахування коштів на платіжну картку НОМЕР_1 .
Відповідача ознайомлено і ним прийнято умови кредитного договору, він підтвердив, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 23.01.2025-100000150 від 23.01.2025, з яким попередньо ознайомився та підтвердив вказаний факт шляхом підписання електронним підписом (одноразовий ідентифікатор №Е449).
Згідно з інформацією, отриманою з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача РНОКПП НОМЕР_2 ідентифіковано особу відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 28, зворот).
Сума кредиту була перерахована позичальнику на вказану ним у договорі платіжну картку через платіжну систему НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-1411 від 14.11.2025 про здійснення перерахування 23.01.2025 коштів у сумі 18000 грн на картковий рахунок НОМЕР_4 (а.с. 9).
Факт належності банківської карти НОМЕР_4 відповідачу підтверджується інформацією АТ «Державний ощадний банк України» (а.с. 42-43).
Згідно з наданою позивачем довідки-розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 23.01.2025-100000150 від 23.01.2025 становить 36180 грн і складається з: 18000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 15120 грн - заборгованість за процентами, 3060 грн - нарахована неустойка (а.с. 10). 
4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд.
За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У силу пункту 6 ч. 1 ст. 3 Закону України від 03.09.2015 №675-VIII «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 (далі Закон №675-VIII) електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
На підставі викладеного суд вважає, що договір та паспорт споживчого кредиту, підписані відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеними, кредитор виконав умови договору та надав позичальнику кредит в узгодженому сторонами розмірі. Своєю чергою, відповідач свої обов`язки за договором у повному розмірі не виконав, у встановлений договором строк кредит не повернув, відсотків за користування кредитними коштами повністю не сплатив.
Дослідивши надані позивачем докази, суд доходить до висновку, що позивач має право вимагати від відповідача ОСОБА_1 повернення боргу. 
Разом з тим, суд, перевіривши розрахунок заборгованості, наданий позивачем, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Зібрані докази вказують на те, що 23.01.2025 ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Споживчий центр» в електронній формі договір кредиту, за умовами якого фінансова компанія перераховувала на картковий рахунок, вказаний ним, кредитні кошти, а він зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами та інші платежі, передбачені умовами договору, в порядку, визначеному договором.
Після закінчення строку кредитування ОСОБА_2 не повернув грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними в повному обсязі. 
При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості за договором на загальну суму 21060 грн.
Вчинення особою дій, спрямованих на виконання зобов`язання (в цьому випадку - сплата частини боргу), свідчить про визнання ним цього зобов`язання та схвалення умов договору. Такі дії відповідача підтверджують, що він був обізнаний про наявність кредитного зобов`язання, його суму та реквізити для сплати, а отже, усвідомлював та визнавав факт укладення договору на узгоджених умовах. 
При цьому, позивачем детального розрахунку з приводу того, куди зараховувались вказані кошти, не надано.
Згідно представленою позивачем довідки-розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 23.01.2025-100000150 від 23.01.2025 становить 36180 грн і складається з: 18000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 15120 грн - заборгованість за процентами, 3060 грн - нарахована неустойка (а.с. 10).
За твердженням позивача, вказаний розрахунок відповідає умовам укладеного між сторонами договору. 
На його спростування відповідачем поданий відзив, який є у матеріалах справи.
Водночас суд не погоджується із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, та здійснює власний перерахунок. 
Суд враховує, що правовідносини сторін регулюються, окрім умов договору, нормами Закону України «Про споживче кредитування», які є спеціальними. 
Так, Законом України №3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав законної сили 24.12.2023, внесено зміни до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», яку доповнено частиною п`ятою. Відповідно до вказаної норми, встановлено тимчасові обмеження максимального розміру денної процентної ставки, розрахованої згідно з частиною четвертою цієї статті, яка не може перевищувати 1 %.
Крім того, Законом України № 3498-ІХ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнено п. 17, в якому передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %.
Таким чином, нормами Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що при укладенні договорів про споживчий кредит максимальна денна процентна ставка застосовується в таких межах: з 24.12.2023 до 21.04.2024 (включно) 2,5 %; з 22.04.2024 до 19.08.2024 (включно) 1,5 %; а з 20 серпня 2024 року 1 %.
Отже, нарахування вказаних позивачем процентів у розмірі 1 % та у розмірі 0,5 % не перевищує максимально допустимий розмір процентів, визначений законом.
Відповідно до ч.1 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Нормою ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Проте відповідач умови договору своєчасно і в повному обсязі не виконував, кредит не сплачував, будь-яких доказів того, що у повному обсязі повернув кредит та нараховані відсотки у строк, передбачений договором, матеріали справи не містять.
Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України вказує, що щомісячна виплата процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосована лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 зазначено, що після спливу визначеного договором строку позики, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється.
В позовній заяві позивач вказує, що станом на 30.07.2025 у відповідача наявна заборгованість у розмірі 36180, що складається із тіла кредиту у розмірі 18000 грн, процентів у розмірі 15120 грн та 3060 грн неустойки.
При цьому, до позовної заяви позивачем додано довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором згідно з якою проценти за кредитом нараховані за період з 23.01.2025 по 30.07.2025.
Відповідно до умов договору від 23.01.2025, позичальнику надано кредит у розмірі 18000 грн. Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших п`яти чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів; процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт».
Згідно п. 3 заявки на укладення кредитного договору від 23.01.2025, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору, сторони погодили, що строк надання кредиту - 189 днів з дати його надання.
Так, згідно п. 6 заявки на укладення кредитного Договору від 23.01.2025, сторони погодили застосування декількох процентних ставок, а саме - 1 та 0,5 відсотки в залежності від періоду та умов виконання договору.
Крім того, згідно п. 7 заявки, розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Згідно з п. 16 заявки, орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 3326,18%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для відповідача мала бути 48240,00 грн. 
Отже, згідно з умовами кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 отримав у користування суму 18000 грн на строк 189 днів.
При цьому, період нарахування відсотків не змінився, і про зміну відсоткової ставки не повідомлялось.
Разом з тим, згідно з умовами договору, який укладений сторонами та згідно графіку платежів, з 23.01.2025 по 07.05.2025 застосовувалась процентна ставка 1 % (180 х 105 днів), що становить 18900 грн, з 08.05.2025 по 30.07.2025 - у розмірі 0,5 % (90 х 84 днів), що становить 7560 грн, а в загальному - 26460 грн.
При цьому, позивач у позовній заяві та відповідач у відзиві вказує, що відповідачем було здійснено часткове погашення кредиту на загальну суму 21060, а саме: на суму 6930 грн від 19.02.2025; на суму 5850 грн від 08.03.2025; на суму 8280 грн від 07.04.2025.
Отже, сторонами визнана та обставина, що відповідач ОСОБА_1 під час користування кредитом здійснив три платежі у загальному розмірі 21060 грн.
Щодо вимоги про стягнення комісії за надання кредиту, яка була передбачена умовами договору у розмірі 3780 грн суд вказує на таке.
Позивачем було нараховано комісію у загальному розмірі 3780 грн, яка складається з: комісії за надання кредиту у розмірі 1260 грн (7 % від суми кредиту) та комісію за обслуговування кредиту у розмірі 2520 грн (1260 грн у кожному з двох чергових періодів).
Позивач не надає детального розрахунку, куди з платежу у загальному розмірі 21060 грн спрямовувались (зараховувались) кошти.При цьому, з аналізу розрахунку наданого до суду, вбачається, що позивач просить стягнути тіло кредиту у розмірі 18000 грн, а отже на погашення тіла кредиту вказана сума зарахована не була. Разом з тим, з цього ж розрахунку прослідковується, що комісія, яка була нарахована позивачем для відповідача ОСОБА_1 у загальному розмірі 3780 грн у позовні вимоги не включена, а отже із суми 20060 грн позивачем було здійснено зарахування суми 3780 грн на погашення заборгованості по комісії.
При цьому, надаючи правову оцінку включенню комісії до умов кредитного договору, суд зазначає таке.
Згідно з абзацом 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», надання інформації про заборгованість, а також інші супутні послуги, пов`язані з обслуговуванням кредиту, мають надаватися споживачу безоплатно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 дійшла висновку, що встановлення комісії за послуги, які супроводжують кредит, але не є самостійними послугами у розумінні закону (зокрема, за надання кредиту, його обслуговування), є незаконним, а відповідні умови договорів - нікчемними.
Також відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 582/202/22, положення договорів про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника сплачувати комісії за надання кредиту є нікчемними відповідно до ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Суд зазначає, що у пункті 8 договору містяться умови про сплату комісії за надання кредиту у розмірі 7 % від суми виданого кредиту, що становить 1260 грн, проте не зазначено жодного переліку додаткових чи супутніх послуг, які надаються за цю плату, окрім власне виконання зобов`язання з передачі коштів (плата за надання кредиту), що є предметом кредитного договору.
Крім того, у пункті 9 договору (а.с. 24, зворот) позивачем встановлено комісію за обслуговування кредиту у розмірі 1260 грн у кожному з чергових періодів, наступних за першим періодом. Вказано, що ця комісія встановлюється (нараховується одноразово при видачі кредиту) в дату видачі кредиту та обліковується у перший день з двох чергових періодів та є комісією, що пов`язана з наданням кредиту, економічна сутність – плата за надання кредиту. Ця комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні, нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту) та комісія за обслуговування кредитної лінії «комісія за обслуговування», яка встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості Вказано, що до комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит.
Однак все перелічене вище є послугами, які супроводжують кредит (зокрема, за надання кредиту, його обслуговування, нагадування щодо чергового платежу і т.д.), але не є самостійними послугами у розумінні закону, тому вони є незаконним, а відповідні умови договорів - нікчемними.
Оскільки нарахування комісії за надання кредиту та за обслуговування кредиту ґрунтується на нікчемних пунктах договору, дії позивача щодо нарахування таких комісій є неправомірними.
Таким чином, враховуючи викладене, суд визнає умову пункту 8 та пункту 9 договору (заявки кредитного договору № 23.01.2025-100000150) щодо встановлення комісії нікчемною в силу закону.
Разом з тим, у суду відсутні докази того, що з суми погашення заборгованості відповідачем у розмірі 21060 грн, частина з цих коштів була спрямована на погашення комісії у повному чи частковому розмірі, оскільки наданий позивачем розрахунок не відображає детальної динаміки погашення заборгованості та спрямування цих коштів. 
При цьому, суд позбавлений можливості здійснювати власний перерахунок заборгованості, виключивши з нього незаконну комісію, оскільки позивач у позовних вимогах не просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за комісією. 
Разом з цим суд звертає увагу на те, згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З огляду на викладене, а також враховуючи те, що відповідний розмір неустойки нарахований кредитодавцем в період дії воєнного стану в України, він не підлягає стягненню. Таким чином, неустойка у розмірі 3060 грн стягненню не підлягає, а отже позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.
Також суд звертає увагу на ту обставину, що банківську карту № НОМЕР_4 відповідач ОСОБА_1 вказав у кредитному договорі особисто.
Крім того, суд зазначає що на ухвалу суду від 03.12.2025 про витребування доказів до суду надійшла відповідь (а.с. 42-43) від АТ «Ощадбанк», у якій зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відкрито банківський рахунок № НОМЕР_5 (UAH), який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки № НОМЕР_4 .
Вказані обставини свідчать про укладення договору позики, відповідно до умов якого відповідач отримав позику у вигляді встановленої суми позики у розмірі 18000 грн на банківський рахунок, який відповідач вказав при укладенні договору.
Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що всі дії, вчинені від імені відповідача, зокрема, часткове погашення кредиту, вчинені не ним, матеріали справи не містять.
Таким чином, зібраними у справі доказами підтверджено, що договір позики укладений з дотриманням вимог закону.
Матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, що спростовують факт укладення договору позики саме ОСОБА_1 .
Позивачем в довідці-розрахунку заборгованості за кредитним договором зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 за процентами складає 15120 грн 00 коп., при цьому детального розрахунку нарахування процентів суду не надано, як і не надано доказів продовження терміну дії кредитного договору.
При цьому, суд зважає на те, що з відповідача підлягали б стягненню відсотки у розмірі 26460 грн, з урахуванням сплаченої відповідачем суми під час користуванням кредитом, оскільки ця обставина не заперечується сторонами.
З огляду на що, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 , з урахуванням сплаченої суми 21060,00 грн, відсотки в сумі 5400,00 грн (26460-21060), що нараховані відповідно до умов кредитного договору та в межах строку дії кредитного договору.
За таких обставин поданий ТОВ «Споживчий центр» позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 23.01.2025-100000150 від 23.01.2025 у розмірі 23400,00 грн, що складається з: 18000 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 5400,00 грн заборгованість за відсотками.
У решті у задоволенні позову слід відмовити.
5. Розподіл судових витрат. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги на суму 36180,00 грн задоволено частково у розмірі 23400 грн, що становить 64,68 %, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у виді судового збору в розмірі 1566 грн 73 коп.
Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, ЦПК України, ст. ст. 207, 526, 546, 626, 628, 634, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд, 

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за договором кредиту № 23.01.2025-100000150 від 23.01.2025 у сумі 23400 (двадцять три тисячі чотириста) грн, що складається з: 18000 грн - основної заборгованості, 5400 грн - заборгованість за процентами.
В решті у задоволенні позову відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 1566 грн (одну тисячу п’ятсот шістдесят шість) грн 73 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», код ЄДРПОУ 37356833, місце знаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, буд.133-А, поштовий індекс 01032;

Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 13.04.2026.

Суддя Сергій ІЛЛЮК