ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року	справа № 380/6425/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Суть справи.
До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі – позивач) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період стаціонарного лікування з 15.10.2024 по 22.10.2024 у зв`язку з наслідками отриманої раніше травми тяжкого ступеня, пов`язаної із захистом Батьківщини;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести розрахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період стаціонарного лікування з 15.10.2024 по 22.10.2024 у розмірі не менше ніж 25806 гривень 48 копійок (двадцять п`ять тисяч вісімсот шість грн 48 коп.) з урахуванням усіх складових грошового забезпечення, передбачених чинним законодавством.
Ухвалою суду від 04.04.2025 позовну заяву залишено без руху. Позивач у встановлений строк недоліки позовної заяви усунув належним чином.
Ухвалою суду від 14.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.
Ухвалою суду від 12.12.2025 залучено до участі у справі співвідповідача – Військову частину НОМЕР_2 .
Ухвалою суду від 20.01.2026 замінено відповідача у справі Військову частину НОМЕР_2 на правонаступника Військову частину НОМЕР_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач під час виконання обов`язків із захисту Батьківщини отримав травму, у зв`язку із чим тривалий період проходив лікування. Однак за період проходження лікуванні з 15.10.2024 по 22.10.2024 відповідач безпідставно не здійснював виплату додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.
Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Вказав, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , що вказано у військовому квитку серії НОМЕР_3 . Військова частини НОМЕР_2 перебувала на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 , однак рішення про виплату грошового забезпечення, у тому числі за періоди стаціонарного лікування, позивачу приймав і мав би приймати виключно командир Військової частини НОМЕР_2 та воно здійснювалося, виключно згідно виданих наказів командира Військової частини НОМЕР_2 , водночас нарахування належних видів забезпечення позивачу також здійснювалося фінансово-економічною службою Військової частини НОМЕР_2 . Вважає, що Військова частина НОМЕР_1 є неналежним відповідачем. Щодо суті спору відповідач вказав, що згідно з законодавчих вимог виплата додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень передбачена лише за період отримання медичної та/або реабілітаційної допомоги у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах, однак у спірний період позивач такої не отримував, а твердження позивача, що він перебував саме на стаціонарному лікування спростовується долученими до позову доказами. Так, метою направлення на медико-соціальну експертну комісію, а саме ЦМСЕК м. Київ від 29.09.2024 №1631/2348, яке підписане командиром Військової частини НОМЕР_2 , було встановлення групи інвалідності та визначення відсотку втрати працездатності позивача, а не направлення на стаціонарне лікування. Крім того, згідно з вимогами пункту 13 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) ступінь втрати працездатності військовослужбовця або військовозобов`язаного встановлюється комісією після закінчення його лікування. Отже, на момент направлення позивача у ЦМСЕК м. Київ стаціонарне лікування ним було завершене у попередніх періодах. Крім того, згідно листа за підписом головного лікаря ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України» від 03.10.2024 №21-22 (08) 3405 медико-експертна справа ОСОБА_1 направлена для проведення очного медико-соціального експертного обстеження в клініці НДІ РОІ (ННЛК) ВНМУ ім. М.І. Пирогова щодо визначення ступеня функціональних порушень та обмеження життєдіяльності хворого. Наданий позивачем титульний листок карки стаціонарного хворого №5963 жодним чином не підтверджується факт отримання медичної та/або реабілітаційної допомоги у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах у спірний період. Більше того, згідно з довідкою, яка видана НДІ РОІ (ННЛК) ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 22.10.2024 №1360, позивач знаходився саме на стаціонарному обстеженні, а не лікуванні в поліекспертному відділенні клініки інституту з 15.10.2024 по 22.10.2024, а тому, доводи позивача про те, що у вказаний період він перебував у клініці НДІ РОІ (ННЛК) ВНМУ ім. М.І. Пирогова на стаціонарному лікування є безпідставними та не відповідають дійсним обставинам справи.
Окрім цього, відповідач вказав, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений частиною 1 статті 233 Кодексу законів про працю України, оскільки позивач звернувся до суду більше як через 4 місяці після отримання відповідних сум грошового забезпечення у листопаді 2024 року.
Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій позовні вимоги підтримав повністю. Додатково вказав, що доводи відповідача про те, що позов заявлений до неналежного відповідача є помилковими. Щодо строку звернення до суду позивач вказав, що звернувся у квітні 2025 року, оскільки звернення зареєстроване на гарячій лінії Міністерства оборони України 19.11.2024, а відповідь отримана позивачем лише 25.03.2024. Крім цього, вказав, що відповідачем не заперечується перебування позивача на стаціонарному лікуванні у зв`язку із отриманою травмою. Однак за наявності необхідних документів Військова частина НОМЕР_1 не вжила заходів щодо забезпечення позивача належним грошовим забезпеченням. Позивач вказує, що у НДІ РОІ ННЛК ВНМУ ім. І.М. Пирогова ним пройдені відповідні курси лікування.
Відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якій вказав повторно вказав, що згідно з довідкою НДІ РОІ (ННЛК) ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 22.10.2024 №1360 позивач знаходився саме на стаціонарному обстеженні, а не на стаціонарному лікуванні в поліекспертному відділенні клініки інституту з 15.10.2024 по 22.10.2024. Тому, доводи позивача про те, що у вказаний період він перебував у клініці НДІ РОІ (ННЛК) ВНМУ ім. М.І. Пирогова на стаціонарному лікуванні є безпідставними та не відповідають обставинам справи. Твердження позивача у відповіді на відзив позивача про те, що буцім-то відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечує факту його перебування на стаціонарному лікуванні у спірний період є безпідставними та не відповідають дійсності. Зауважив, що рішення про виплату грошового забезпечення позивачу приймав виключно командир Військової частини НОМЕР_2 . Також, на думку відповідача, не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що: «відповідь відповідача військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2025 №1626/3414 ОКП на моє звернення, яке було зареєстроване 19.11.2024 на гарячій лінії МОУ унеможливлює нарахування і подальшу виплату коштів за період стаціонарного лікування з 15.10.2024 по 22.10.2024», оскільки вказана відповідь надавалася значно пізніше спірного періоду, у якому могла бути здійснена така виплата. Крім того, єдиною підставою для такої виплати мав би бути відповідний наказ командира Військової частини НОМЕР_2 , однак такого наказу не видавалася, у зв`язку із чим така виплата і не здійснювалася Військовою частиною НОМЕР_1 . Відповідач також вкотре зауважив про відсутність доказів того, що у спірний період позивачу надавалося медичне лікування.
Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду суд керується таким.
Згідно із частинами 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 статті 122 КАС України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 у справі №990/156/23 виклала правову позицію, відповідно до якої положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 КАС України.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ (далі – Закон №2352-ІХ) внесено зміни, зокрема, до статті 233 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України).
Закон №2352-ІХ набрав чинності 19.07.2022.
Відповідно до частини 1 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Згідно з частиною 2 статті 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, – у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Тобто, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06.04.2023 у справі №260/3564/22 та від 19.01.2023 у справі №460/17052/21.
Так, спірні правовідносини щодо нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовця виникли в період 15.10.2024 по 22.10.2024.
Відповідач вказує, що грошове забезпечення за жовтень 2024 року отримане позивачем у листопаді 2024 року, а тому, у листопаді 2024 року позивач вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав неправильним нарахуванням (ненарахуванням) грошового забезпечення.
Отже, відповідно до частини 1 статті 233 КЗпП України позивач мав звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він повинен був дізнатися про порушення свого права.
Проте суд зазначає, що рішенням Конституційного суду України від 11.12.2025 №1-р/2025 (справа №1-7/2024(337/224) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину 1 статті 233 КЗпП України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.
Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Зважаючи на викладене, суд висновує, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з цим позовом.
Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених ст. 263 цього Кодексу, –- через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (частина 2 статті 262 КАС України).
Суд на підставі позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив, заперечень, а також долучених письмових доказів,-
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 з 16.03.2022 проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у Військовій частині НОМЕР_2 , правонаступником якої є Військова частина НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №1631/272 від 04.02.2024: «За обставин безпосередньої участі в бойових діях по захисту Батьківщини, а саме під час виконання бойових завдань, перебуваючи в засобах індивідуального захисту (бронежилет і шолом кевларовий), водій-лінійний наглядач лінійного-кабельної групи, взводу зв`язку, військової частини НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_2 внаслідок ворожого мінометно-артилерійського обстрілу біля н.п. Ягідне, Бахмутського району, Донецької області близько 8.20 02.02.23 отримав травму: удар уламком будинку, що в подальшому призвело до післятравматичної артеріо-венозної фістули правої підколінної ділянки, лікованої оперативно (04.08.2023)».
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії №5215 від 02.07.2024 діагноз: «наслідки перенесеної травми (02.02.2023): удар уламком будинку, що в подальшому призвело до післятравматичної артеріо-венозної фістули правої підколінної ділянки, лікованої оперативно (04.08.2023) – ліквідація післятравматичної артеріо-венозної фістули правої підколінної ділянки у вигляді зміцнілих рубців з незначним порушенням кровообігу». Травма, ТАК, пов`язана за захистом Батьківщини».
Згідно з довідкою Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» від 02.10.2024 ОСОБА_1 02.10.2024 був на огляді у Центральній МСЕК МОЗ України з питань встановлення ступеня обмеження життєдіяльності.
Листом від 03.10.2024 Державний заклад «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» повідомив Науково-дослідний інститут реабілітації осіб з інвалідністю ННЛК (ВНМУ ім. М.І. Пирогова) та позивача про те, що медико-експертну справу ОСОБА_1 направлено для проведення очного медико-соціального експертного обстеження в клініці НДІ РОІ (ННКЛ) ВНМУ ім. М.І. Пирогова щодо визначення ступеня функціональних порушень та обмеження життєдіяльності хворого.
Відповідно до медичної карти стаціонарного хворого №5963 та виписки з медичної карти стаціонарного хворого №5963 позивач з 15.10.2024 по 22.10.2024 перебував на обстеженні з основним діагнозом «наслідки перенесеної механічної травми правої підколінної ямки (02.02.2023) з розвитком післятравматичної артеріо-венозної фістули, видалення фістули 04.08.2023 р. Флебектомія зліва 16.02.2023 з приводу гострого тромбофлебіту. ПТФС правої нижньої кінцівки, набряково-больова форма, ХВН І ст».
Згідно з довідкою НДІ РОІ (ННКЛ) ВНМУ ім. М.І. Пирогова №1360 від 22.10.2024 позивач у період з 15.10.2024 по 22.10.2024 знаходився на стаціонарному обстеженні в поліекспертному відділенні клініки інституту.
Позивач подав 21.11.2024 рапорт командиру відділення зв`язку взводу зв`язку Військової частини НОМЕР_2 щодо виплати додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.
Також, 19.11.2024 зареєстровано на гарячій ліній Міністерства оборони України звернення позивача щодо виплати додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.
Листом від 25.03.2025 Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про відсутність підстав для виплати додаткової грошової винагороди, оскільки у період з 15.10.2024 по 22.10.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в ДНІ РОІ (ННКЛ) ВНМУ ім. М.І. Пирогова з метою визначення ступеня функціональних порушень та обмежень життєдіяльності.
Позивач вважаючи, що відповідач здійснив виплату додаткової грошової винагороди не в повному розмірі, звернувся до суду.
Вирішуючи спір суд керується таким.
Завданням адміністративного судочинства України відповідно до частини 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє на теперішній час.
Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України прийнята постанова «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 (далі – Постанова №168, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 1 Постанови №168 встановлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) (пункту 1-2 Постанови №168).
Пунктом 5 Постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022.
Абзацом 3 пункту 1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі ті, які:
- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З аналізу викладених норм Постанови №168 слід виснувати, що встановлено лише дві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100000 грн. винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме:
- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;
- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
Суд зауважує, що Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості такого перебувавння на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, отриманим при захисті Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 грн. винагорода.
Для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування на стаціонарному лікуванні.
Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 грн.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначений «Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (далі – Порядок №260, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 2 Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду), премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі – військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із доказів у справі суд встановив, що у спірний період з 15.10.2024 по 22.10.2024 позивач на підставі направлення Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» від 03.10.2024 перебував на стаціонарному обстеженні в поліекспертному відділенні клініки НДІ РОІ (ННКЛ) ВНМУ ім. М.І. Пирогова.
Основний діагноз - «наслідки перенесеної механічної травми правої підколінної ямки (02.02.2023) з розвитком післятравматичної артеріо-венозної фістули, видалення фістули 04.08.2023 р. Флебектомія зліва 16.02.2023 з приводу гострого тромбофлебіту. ПТФС правої нижньої кінцівки, набряково-больова форма, ХВН І ст».
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії №5215 від 02.07.2024 діагноз: «наслідки перенесеної травми (02.02.2023): удар уламком будинку, що в подальшому призвело до післятравматичної артеріо-венозної фістули правої підколінної ділянки, лікованої оперативно (04.08.2023) – ліквідація післятравматичної артеріо-венозної фістули правої підколінної ділянки у вигляді зміцнілих рубців з незначним порушенням кровообігу». Травма, ТАК, пов`язана за захистом Батьківщини».
Викладене свідчать про те, що позивач перебував на стаціонарному обстеженні у період з 15.10.2022 по 22.10.2024, у зв`язку із отриманням 02.02.2023 травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Відповідач вказує, що у спірний період позивач перебував в поліекспертному відділенні клініки інституту саме на стаціонарному обстеженні щодо визначення ступеня функціональних порушень та обмеження життєдіяльності, а не лікуванні, що виключає підстави для нарахування додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови №168.
Позивач вказує, що у НДІ РОІ ННЛК ВНМУ ім. І.М. Пирогова ним пройдені відповідні курси лікування.
Суд зазначає, що позивач проходив 02.10.2024 огляд у Центральній МСЕК МОЗ України з питань встановлення ступеня обмеження життєдіяльності, що підтверджується довідкою Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» від 02.10.2024.
У період з 15.10.2024 по 22.10.2024 позивачу проведено очне медико-соціальне експертне обстеження в клініці НДІ РОІ (ННКЛ) ВНМУ ім. М.І. Пирогова за направленням Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» для визначення ступеня функціональних порушень та обмеження життєдіяльності від 03.10.2024.
Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №5963 позивач з 15.10.2024 по 22.10.2024 перебував на обстеженні з основним діагнозом «наслідки перенесеної механічної травми правої підколінної ямки (02.02.2023) з розвитком післятравматичної артеріо-венозної фістули, видалення фістули 04.08.2023 р. Флебектомія зліва 16.02.2023 з приводу гострого тромбофлебіту. ПТФС правої нижньої кінцівки, набряково-больова форма, ХВН І ст». Позивачу проведені відповідні функціональні обстеження (МРТ, ЕКГ, ЕхлКГ тощо), консультацію хірургом, невропаталогом, терапевтом, окулістом. Результати обстеження в клініці інституту відправленні на МСЕК.
Тобто, у період з 15.10.2024 по 22.10.2024 позивач знаходився не на стаціонарному лікуванні у зв`язку з травмою, а на проходженні медико-соціальної експертної комісії з питань встановлення ступеня обмеження життєдіяльності.
Доказів перебування позивача у спірний період саме на стаціонарному лікуванні до суду не надано. Докази перебування позивача у вказаний період у відпустці для лікування після травми також до суду не надано.
За встановлених обставин справи суд висновує, що у відповідача відсутні правові підстави для виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000 грн за період з 15.10.2024 по 22.10.2024.
Надану позивачем до відповіді на відзив медичну документацію суд до уваги не бере, оскільки така не містить інформації про стаціонарне лікування позивача у спірний період і таке лікування/обстеження/медичний огляд мали місце вже після спірного періоду.
Покликання сторін щодо належного відповідача у справі суд до уваги не бере, оскільки ухвалою суду від 20.01.2026 встановлено, що на виконання вимог директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.06.2025 №Д-321/78/дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2025 році» проведено організаційні заходи, в результаті яких Військова частина НОМЕР_1 стала правонаступником, зокрема, Військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується повідомленням про правонаступництво від 01.09.2025. У зв`язку із чим у справі замінено відповідача - Військову частину НОМЕР_2 , на правонаступника Військову частину НОМЕР_1 .
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, законність і обґрунтованість дій та рішень відповідача. Отже, у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати між сторонами не розподіляються.
Керуючись статтями 2, 8-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 293, 295 КАС України, суд, -
в и р і ш и в :
1. У задоволенні позову відмовити повністю.
2. Судовий збір зі сторін не стягувати.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (  АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

  Суддя	  Кравців Олег Романович