ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/1377/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Юрко І.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ентерпрайз Солюшн" на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 в адміністративній справі №340/1377/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ентерпрайз Солюшн" до Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) про визнання дій протиправними та скасування постанов,-
ВСТАНОВИВ:
До Кіровоградського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Ентерпрайз Солюшн" до Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки), в якій позивач просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 053780 від 03.12.2024 у розмірі 34000 грн;
- визнати протиправною та скасувати постанову в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 053781 від 03.12.2024 у розмірі 17000 грн.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 в адміністративній справі №340/1377/25 у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, що 04.10.2024 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області на підставі щотижневого графіку та направленню на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 26.09.2024 №001083, на а/д Н-16 39мм+800м проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення вантажів та пасажирів.
За результатами проведення перевірки транспортного засобу марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з н/причіпом TUR, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ФГ Міф, який перевозив вантаж (сільськогосподарська техніка), встановлено порушення п.22.5 Правил дорожнього руху України, а саме перевезення вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм на 28,07%, ширина склала 3,33 м. при допустимій 2,6 м; 9,8 % - довжина склала 20,6 м при допустимій 18,75. Також, встановлено порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: на момент проведення перевірки перевізник не забезпечив водія товарно-транспортною накладною або іншим визначеним документом на вантаж.
У зв`язку з виявленими порушеннями, старшими державними інспекторами було складено Акт №112460 від 04.10.2024 проведення перевірки, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №ДЗ 006659 від 04.10.2024, акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів № 0004384 від 04.10.2024.
Повідомленнями № 91713/32/24-24 від 17.10.2024 та №100378/32/24-24 від 12.11.2024 Відділ державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті ФГ Міф запрошено для розгляду справи про порушення абз.3, абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
26.11.2024, на адресу відповідача ТОВ Міф направило заперечення, в якому вказало, що транспортний засіб було передано за договором оренди №1/2023 від 07.11.2023 ТОВ «Ентерпрайз Солюшн». На підтвердження додав копію зазначеного договору та акт приймання передачі транспортного засобу від 07.11.2023.
На підставі зазначених вище пояснень та доказів, відповідач викликав на розгляд справи ТОВ «Ентерпрайз Солюшн». Позивач про розгляд справи на 03.12.2024 був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою на повідомленні про виклик. 
Відділом державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті проведено розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, за результатами якого винесено постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.12.2024:
- №ПШ053780, згідно з якою до ТОВ «Ентерпрайз Солюшн» застосовано адміністративно-господарський штраф, передбачений абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт у сумі 34000,00 грн;
- №ПШ053781, згідно з якою до ТОВ «Ентерпрайз Солюшн» застосовано адміністративно-господарський штраф, передбачений абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт у сумі 17000,00 грн.
Не погоджуючись з такими постановами, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III (надалі - Закон України №2344-III) врегульовано відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Відповідно до ч.12 ст.6 Закону України №2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (надалі - Положення №103) Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Згідно з пп.1 п. 4 Положення №103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.
Згідно з п.8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.
Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) №1567 від 08.11.2006 року (надалі Порядок - №1567) визначено процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до п.14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Пунктом 15 Порядку №1567 встановлено вичерпний перелік підстав під час проведення рейдової перевірки, зокрема, щодо наявності визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Оформлення результатів перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів, передбачені п.п.20-30 Порядку№1567.
Статтею 48 Закону України №2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Так, згідно п.1 розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Згідно п.8.25 розділу 8, п.11.3, п.11.4 розділу 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні час прибуття автомобіля для завантаження встановлюється у пункті вантаження з моменту проставляння в товарно-транспортній накладній відмітки про фактичний час прибуття автомобіля для завантаження, а час прибуття автомобіля для розвантаження - з моменту пред`явлення водієм товарно-транспортної накладної в пункті розвантаження. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.
З наведених положень, можна дійти висновку, що товарно-транспортна накладна повинна бути в наявності у водія, для пред`явлення її у пункті прибуття та розвантаження вантажу та підписування всіх її примірників.
Статтею 49 Закону України №2344-III визначено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
Згідно абз.3 ч.1 ст. 60 Закону України №2344-ІІІ передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно обставин даної справи, Відділом державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті, винесено постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.12.2024:
- №ПШ053780, згідно з якою до ТОВ «Ентерпрайз Солюшн» застосовано адміністративно-господарський штраф, передбачений абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт у сумі 34000,00 грн;
- №ПШ053781, згідно з якою до ТОВ «Ентерпрайз Солюшн» застосовано адміністративно-господарський штраф, передбачений абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у сумі 17000,00 грн., оскільки перевезення вантажу здійснювалось за відсутності, на момент проведення перевірки, документів, визначених ст.48 Закону України №2344-III (відсутня товарно-транспортна накладна або інші, визначені законодавством документи на вантаж).
При вирішені справи, судова колегія враховує правові позиції Верховного Суду у постановах від 11.02.2020 у справі №820/4624/17, від 10.05.2019 у справі №816/124/17, в яких Верховний Суд вказував, що положеннями ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено необхідність наявності як у перевізника, так і у водія інших документів, передбачених законодавством, зокрема товарно-транспортних документів на вантаж.
Відповідно до ст.1 Закону України №2344-ІІІ автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Згідно наявного в матеріалах справи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу щодо якого було здійснено перевірку, власником транспортного засобу марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з н/причіпом TUR, реєстраційний номер НОМЕР_2 є ФГ «Міф», який було передано за договором оренди №1/2023 від 07.11.2023 ТОВ «Ентерпрайз Солюшн», що підтверджено копією зазначеного договору та актом приймання передачі транспортного засобу від 07.11.2023.
В апеляційній скарзі, позивач наголошує на тому, що відповідачем накладено штраф на ТОВ «Ентерпрайз Солюшн», хоча він не є перевізником в даній ситуації, оскільки автомобіль був переданий у користування за договором суборенди від 01.08.2024 року №С-8/2, укладений з ТОВ «Евінг Альянс».
Колегія суддів зазначає, що зміст договору суборенди 01.08.2024 року №С-8/2 визначає, що передача транспортних засобів в оренду відбувається за актом приймання-передачі, який підписується сторонами договору та з цього моменту починається обчислення строку даного договору та нарахування орендної плати. 
При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, ні під час здійснення перевірки транспортного засобу, ані під час здійснення розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивачем не було надано документів (акту приймання-передачі транспортного засобу), що свідчать про передачу автомобіля у користування іншій особі, а саме ТОВ «Евінг Альянс».
Надання лише договору суборенди 01.08.2024 року №С-8/2 не може свідчити про наявність автомобіля у користуванні орендаря, оскільки сам по собі договір лише засвідчує намір сторін, що його уклали, щодо використання транспортного засобу. Докази того, що такий договір був дійсно спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, позивачем надано не було.
Надані до апеляційної скарги копії листа ТОВ «Евінг Альянс» та товарно-транспортної накладної від 04.10.2024 року колегією суддів не приймаються, оскільки їх надання до суду апеляційної інстанції не відповідає приписам ч. 4 ст. 308 КАСУ.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 308 КАСУ - докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Доказів неможливості подання копій листа ТОВ «Евінг Альянс» та товарно-транспортної накладної від 04.10.2024 року до суду першої інстанції апеляційна скарга не містить, буд-яких клопотань з цього приводу апелянтом до суду апеляційної інстанції не надавалось, у зв`язку із чим такі докази колегією суддів не приймаються.
Таким чином, враховуючи відсутність підтверджуючих документів щодо передачі транспортного засобу марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з н/причіпом TUR, реєстраційний номер НОМЕР_2 (акт приймання передачі транспортного засобу на підставі договору суборенди 01.08.2024 року №С-8/2), колегія вказує на недоведеність з боку позивача обставин щодо передачі ТОВ «Евінг Альянс» у користування транспортного засобу щодо якого було здійснено перевірку посадовою особою відповідача, а отже щодо правомірності прийнятої постанов про притягнення позивача до відповідальності за порушення вимог абз. 16, абз. 3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», з огляду на не забезпечення водія транспортного засобу документами, визначеними ст.48 вказаного закону (товарно-транспортною накладною, на підставі якої здійснювалось перевезення вантажу). 
Також, колегія суддів зазначає, з акту перевірки вбачається, що на момент перевірки водій не надав державному інспектору жодного документу на вантаж (товарно-транспортну накладну, або інший визначений законодавством документ на вантаж) які повинен мати при здійсненні перевезень, і пред`являти особам, уповноваженим здійснювати контроль на автомобільному транспорті, чим безпосередньо порушено статтю 48 Закону № 2344-ІІІ, відповідальність за що передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 цього Закону.
Постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг» затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879).
Відповідно до п. 3 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
За результатами проведення габаритного контролю зазначено транспортного засобу було встановлено перевищення нормативних габаритних параметрів, передбачених п. 22.5 Правил дорожнього руху України: довжина тз фактична 20,6 м при максимальному значенню параметра, яка встановлена для такого типу тз п. 22.5 Правил дорожнього руху України - 18,75 м; ширина тз фактична 3,33 м при максимальному значенню параметра, яка встановлена п. 22.5 Правил дорожнього руху України - 2,6 м., відповідальність за що передбачена абзацом 16 частини 1 статті 60 цього Закону. 
Вимірювання транспортного засобу проводилось належною вимірювальною технікою, яка перебувала в робочому стані, визнана придатною до застосування, що підтверджується свідоцтвом про повірку робочого засобу.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правового висновку, що порушення позивачем вимог законодавства про автомобільний транспорт є доведеними відповідачем, у зв`язку із чим позовні вимоги є необґрунтованими, у задоволенні яких належить відмовити.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Суд у цій справі також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. 
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, колегією суддів розцінюються критично, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ентерпрайз Солюшн" на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 в адміністративній справі №340/1377/25,- залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 в адміністративній справі №340/1377/25,- залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, встановлених цим пунктом. 

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко 

суддя С.В. Білак 

суддя І.В. Юрко