ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/2109/24  Номер провадження 22-ц/814/215/26	Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Одринської Т.В., 
суддів: Карпушина Г.Л., Панчека О.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справуза позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Гонтара Валерія Миколайовича 
на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 квітня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2024 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 87 335,82 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 22000 грн; суми прострочених платежів по процентах - 62698,02 грн, суми прострочених платежів за комісією - 2637,80 грн.
В обґрунтування позову вказано, що 07.10.2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 477302-КС-001 про надання кредиту в електронній формі шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, в порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію».
Відповідно до договору відповідач отримав кредит у розмірі 15 000 грн, строком на 24 тижні до 23.03.2024 року на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 2,0% в день (стандартна фіксована ставка), у розмірі 1,15956945% в день (знижена фіксована ставка), із сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 2250 грн, який зобов`язувався повернути, сплатити проценти у порядку та на умовах, визначених договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів.
Пунктом 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.
02.11.2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до Договору № 477302-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, в порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «Бізнес позика» надало позичальнику додатково кредит у розмірі 7000 грн. Комісія пов`язана з наданням додаткового кредиту 1050 грн.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 квітня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором № 477302-КС-001 від 07.10.2023 року у розмірі 84035,825 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 21337,80 грн; заборгованість за відсотками – 62698,02 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» у повернення сплаченого судового збору 2330,87 грн.
В решті вимог відмовлено.
Рішення вмотивоване тим, що часткове задоволення позовних вимог обґрунтовано доведеністю позивачем правових підстав для стягнення з відповідача розміру кредитної заборгованості, яка складається з тіла кредиту та відсотків, з урахуванням максимальної денної процентної ставки 2 %, враховуючи умови договору.
Окрім того, позовну вимогу в частині нарахування заборгованості, сплачена відповідачем комісія у розмірі 662,20 грн повинна бути зарахована на погашення заборгованості за тілом кредиту.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку, в частині задоволених позовних вимог, оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Гонтар Валерій Миколайович. Посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неналежного дослідження усіх обставин даної справи, прохав рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вказує на те, що в Кредитному договорі передбачений порядок надання кредиту у безготівковій формі, проте немає жодного доказу його фактичного виконання.
Зазначає, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, що могли б підтвердити факт видачі кредитних коштів у відповідному розмірі та наявну суму заборгованості. 
Розрахунок заборгованості та Довідка про стан заборгованості не можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості, оскільки не є касовими документами та документами первинного бухгалтерського обліку.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів видачі Апелянту кредиту у заявленій сумі, а саме: не було надано меморіальний ордер чи інший первинний бухгалтерський документ, що підтверджує перерахування кредитних коштів на рахунок Апелянта, відповідно до ст. 19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», ч. 2 ст. 78 ЦПК України.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Бізнес позика» позичав зазначив, що кредитором в позовній заяві, до якої долучено достатню кількість належних доказів, доведено факт укладання кредитного договору між сторонами та факт видачі кредитних коштів Боржнику,  просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи категорію справи, ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а саме: стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості по відсотках, тому в іншій частині рішення суду в силу ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалам справи, що 07.10.2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 , в електронній формі шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, укладено договір № 477302-КС-00 про надання кредиту в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію.
За умовами п.2.1. договору ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти в розмірі 15000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів.
Пунктами 2.3., 2.4., 2.5., 2.6., 2.7., 2.8. договору визначено строк кредиту 24 тижні; процентна ставка: в день 2 % фіксована (стандартна); 1,15011689% фіксована (знижена); комісія за надання кредиту 2250 грн; загальний розмір наданого кредиту 15000 грн; строк дії договору до 23.03.2024 року.
Пунктом 3.2. договору визначено, що протягом строку кредитування проценти за кредитом нараховуються за ставкою, вказаною у п.2.4 Договору, на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку № 1 до договору.
Згідно п. 3.2.1. договору у разі якщо погашення кредиту здійснюється згідно погодженого сторонами графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку № 1 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язакння позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в п.2.4. договору.
Відповідно до п.3.2.2. сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку №l до договору, (за виключенням дострокового повернення Кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку №l до договору, та до закінчення терміну дії договору.
Сторони в п.3.2.3 договору кредиту, погодили графік платежів, відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів.
Даний кредитний договір містить відмітку про підписання його відповідачем електронним підписом ідентифікатором UA-7956, який направлений на номер телефону, що зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті.
02.11.2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 , в електронній формі шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора укладено додаткову угоду №1 до Договору № 477302-КС-001 про надання кредиту. 
Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «Бізнес позика» надало позичальнику додатково кредит у розмірі 7000 грн. Після збільшення суми кредиту, загальна сума отриманого кредиту складає 22000 грн. На дату укладення додаткової угоди несплачені проценти, а також несплачена комісія вносяться до графіку платежів (п.6.4 Додаткової угоди) та підлягають сплаті відповідно до графіку платежів. Комісія за надання додаткової суми кредиту 1050 грн.
ТОВ «Бізнес Позика» своєчасно та в повному обсязі виконало зобов`язання за договором про надання кредиту та додатковою угодою перерахувавши грошові кошти у розмірі 22000 грн. на картку позичальника, що вказана ним в особистому кабінеті.
Факт перерахування грошових коштів ОСОБА_1 у розмірі 22 000 грн підтверджується випискою про рух коштів по банківській картці № НОМЕР_1 , наданою АТ «А-Банк».
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, станом на 25.07.2024 заборгованість відповідача за кредитним договором складає 87 335,82 грн, з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту - 22000 грн; сума прострочених платежів по процентах - 62698,02 грн., сума прострочених платежів за комісією - 2637,80 грн. 
Щодо укладення кредитного договору.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України в становлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
При цьому, в ч. 1ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
З матеріалів справи вбачається, що 07.10.2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 , в електронній формі шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, укладено договір № 477302-КС-00 про надання кредиту в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію .
За умовами п.2.1. договору ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти в розмірі 15000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів.
Даний кредитний договір містить відмітку про підписання його відповідачем електронним підписом ідентифікатором UA-7956, який направлений на номер телефону, що зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті.
02.11.2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 , в електронній формі шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора укладено додаткову угоду №1 до Договору № 477302-КС-001 про надання кредиту.
Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «Бізнес позика» надало позичальнику додатково кредит у розмірі 7000 грн. Після збільшення суми кредиту, загальна сума отриманого кредиту складає 22000 грн. На дату укладення додаткової угоди несплачені проценти, а також несплачена комісія вносяться до графіку платежів (п.6.4 Додаткової угоди) та підлягають сплаті відповідно до графіку платежів. Комісія за надання додаткової суми кредиту 1050 грн.
Вищевказаний договір був укладений між сторонами у формі електронного документа з відповідними електронними підписами сторін, порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію.
За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується, що між сторонами укладено кредитний договір, відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».
Щодо стягнення основної суми кредиту.
Як встановлено судом першої інстанції, 07.10.2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 , в електронній формі шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, укладено договір № 477302-КС-00 про надання кредиту в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію.
За умовами п.2.1. договору ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти в розмірі 15000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів.
Пунктами 2.3., 2.4., 2.5., 2.6., 2.7., 2.8. договору визначено строк кредиту 24 тижні; процентна ставка: в день 2 % фіксована (стандартна); 1,15011689% фіксована (знижена); комісія за надання кредиту 2250 грн; загальний розмір наданого кредиту 15000 грн; строк дії договору до 23.03.2024 року.
Пунктом 3.2. договору визначено, що протягом строку кредитування проценти за кредитом нараховуються за ставкою, вказаною у п.2.4 Договору, на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку № 1 до договору. 
Згідно п. 3.2.1. договору у разі якщо погашення кредиту здійснюється згідно погодженого сторонами графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку № 1 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язакння позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в п.2.4. договору.
Відповідно до п.3.2.2. сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку №l до договору, (за виключенням дострокового повернення Кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку №l до договору, та до закінчення терміну дії договору.
Сторони в п.3.2.3 договору кредиту, погодили графік платежів, відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів.
02.11.2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 , в електронній формі шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора укладено додаткову угоду №1 до Договору № 477302-КС-001 про надання кредиту. 
Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «Бізнес позика» надало позичальнику додатково кредит у розмірі 7000 грн. Після збільшення суми кредиту, загальна сума отриманого кредиту складає 22000 грн. На дату укладення додаткової угоди несплачені проценти, а також несплачена комісія вносяться до графіку платежів (п.6.4 Додаткової угоди) та підлягають сплаті відповідно до графіку платежів. Комісія за надання додаткової суми кредиту 1050 грн. 
ТОВ «Бізнес Позика» своєчасно та в повному обсязі виконало зобов`язання за договором про надання кредиту та додатковою угодою перерахувавши грошові кошти у розмірі 22000 грн, що підтверджується довідками виданих «Платежі онлайн, випискою про рух коштів по банківській картці № НОМЕР_1 , наданою АТ «А-Банк».
За таких обставин, місцевий суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ТОВ «Бізнес позика» щодо стягнення основної суми кредиту.
Щодо неналежних доказів
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнті є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Надаючи оцінку вказаним доказам колегія суддів приходить до наступного висновку.
З наявних в матеріалах справи прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір № 481583-КС-001 від 27 листопада 2023 року та Договору № 481583-КС-001 від 27 листопада 2023 року вбачається, що він підписаний позивачем та ОСОБА_1  електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-7956, з зазначенням його особистих даних: адреси проживання, серії та номера паспорту, РНОКПП, номеру електронного платіжного засобу, номеру телефону, електронної адреси.
Кредитний договір підписаний Боржником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Заявником/Кредитором та Боржником/Позичальником не був би укладений.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ОСОБА_1 заповнивши анкету клієнта, в якій зазначив особисті дані та інформацію стосовно бажаного кредиту, погодився та підписав прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір № 477302-КС-001 від 07.10.2023 року, в якій також зазначені істотні умови договору, а також підписала договір № 477302-КС-001 від 07.10.2023 року. Вказані дії свідчать про ознайомлення відповідача з умовами договору та їх погодження.
Тобто Договір № 477302-КС-001 від 07.10.2023 року відповідає вимогам щодо форми договору та є погодженим та укладеним.
При цьому, відповідачем не надано жодних доказів на спростування зазначеного.
Відповідно до довідок, виданих ТОВ «Платежі онлайн», через платіжний сервіс «Platon» проведено успішну операцію з перерахування коштів ОСОБА_1 07.10.2023 (номер транзакції 39667-91412-21313) у розмірі 7000,00 грн та 02.11.2023 (номер транзакції 39893-37902-95493) у розмірі 15000,00 грн на номер карти № НОМЕР_2 (а.с. 45-46). 
Згідно відповіді АТ «Акцент-Банк» на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 (а.с. 84).
Відповідно до виписки банка по руху коштів вбачається, що на карту НОМЕР_1 зараховано два платежі 07.10.2023 – 15000,00 грн та 02.11.2023 – 7000,00 грн (а.с. 85-89).
Оцінюючи докази в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про доведеність факту перерахування на рахунок ОСОБА_1 коштів у розмірі 22000 грн.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачем не надано жодних доказів дотримання норм закону щодо видачі кредиту відповідачу та подальшого руху коштів на його рахунку не заслуговують на увагу, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи.
Отже, вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність позивачем як факту укладання договору, так і отримання позичальником ОСОБА_1 грошових коштів на погоджених ним умовах фінансового кредиту шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором та не виконання останнього свого обов`язку по своєчасному поверненню кредитних коштів.
Визначаючи розмір заборгованості за процентами, колегія суддів ураховує наступне. 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Право кредитодавця на одержання процентів за кредитом, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором, передбачено також частиною першою статті 1048, статтею 1056-1 ЦК України.
Згідно із частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення.
Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно частини першої-другої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Умовами спірного договору про надання споживчого кредиту, що підписаний сторонами спору, узгоджено, що строк кредиту становить 24 тижнів (дата повернення кредиту – 23.03.2024 року); стандартна процентна ставка в день – 2,00000000 (фіксована), знижена – 1,15011689 (фіксована); протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.
Таким чином, умови наявного між сторонами кредитного договору передбачають нарахування та сплату, тобто розмір процентної ставки за користування тілом кредиту у разі, коли терміни внесення платежів не порушено (знижена процентна ставка); та збільшених процентів (стандартна процентна ставка), які нараховувалися на загальну суму заборгованості за кредитом, яка виникла у зв`язку порушення строків погашення кредиту та процентів. Тобто, у даних спірних правовідносинах збільшена частина процентів за стандартною процентною ставкою на загальну заборгованість за кредитом, яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань, є за своєю юридичною природою пенею.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року у справі №6-1964цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України.
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем до місцевого суду, вбачається, що нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалося за період часу з 07.10.2023 року до 23.03.2024 року, що відповідає строку дії кредитного договору.
Отже, відповідач, як позичальник, погодився на укладення договору саме на таких умовах і не відмовився від його укладення, тобто взяв на себе обов`язок сплатити позичальнику саме такий розмір тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами в межах строку кредитування.
Підстав вважати, що заборгованість за відсотками є явно завищеною, такою, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача, колегія суддів не вбачає, оскільки умови договору щодо відсотків за користування кредитом є належним чином погодженими сторонами, узгоджуються із положеннями законодавства та недійсними не визнавались. Тоді як укладення договору на таких умовах відповідає принципу свободи договору (стаття 627 ЦК України).
На спростування вказаної заборгованості, відповідачем не надано належних доказів.
З огляду на узгоджені положення спірного договору, а також беручи до уваги матеріали справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 62698,02 грн.
Таким чином, судова колегія погоджується висновком суду про першої інстанції про те, що відповідач порушив умови кредитного договору, покладені на нього обов`язки щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків належним чином не виконував.
Заперечуючи проти позовних вимог сторона відповідача доказів на спростування факту укладення спірного кредитного договору по справі не надала та відповідних обставин суду не довела.
Отже, колегія суддів зазначає, що доводи, які викладені в апеляційній скарзі, дублюють відзив на позовну заяву та не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до непогодження з ухваленим рішенням.
Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 квітня 2025 року - без змін.
Разом з тим, судова колегія зазначає, що рішення в частині нарахування комісії не оскаржувалось, а тому, відповідно до приписів ст.367 ЦПК України його законність і обґрунтованість апеляційним судом не перевіряється. 
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, за наведених обставин колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 383, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Гонтара Валерія Миколайовича - залишити без задоволення. 
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 квітня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 17 лютого 2026 року.

Головуючий         Т.В. Одринська

Судді:          Г.Л. Карпушин

О.О. Панченко