№ 207/5889/25 
№ 2/207/241/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року  м. Кам`янське
Південний районний суд міста Кам`янського в складі:
головуючого судді Притуляка С.А.
за участю секретаря судового засідання Тютюник Ю.Д.
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янське в порядку загального позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-
ВСТАНОВИВ:

Позивач – ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в якому просить визнати спільним майном подружжя нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48,2 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м., набутою в період шлюбу, а також в порядку поділу майна подружжя визнати право власності на частину квартири за позивачем. Також просить покласти на відповідача судові витрати.
В обґрунтування позову зазначено, що сторони з 22.12.2007р. перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 48,2 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м. 26.07.2024р. шлюб між сторонами розірвано, після чого спірна квартира перебуває виключно у користування відповідача, який змінив замки та чинить перешкоди позивачеві у доступі до спільного нажитого нерухомого майна, з урахуванням чого вона просить його поділити в судовому порядку.
Представник позивача у судовому засіданні на задоволенні позову наполягала, просила його задовольнити.
Відповідач у судові засідання не з`являвся, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та направлення поштових повідомлень за адресою реєстрації відповідача.
У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи за його відсутності не подав, крім того, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин.
Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до таких висновків.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.12.2007 року, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис №917, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області.
Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 27.10.2010, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Жидковим В.Ю., відповідач придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 48,2 кв.м. Право власності за відповідачем згідно з зазначеним договором зареєстровано 27.10.2010.
Відповідно до п. 1.4 договору купівлі-продажу, згода іншого з подружжя покупця на укладання цього договору отримана в установленому законом порядку та посвідчена нотаріусом.
Як вбачається з довідки ЖЄО №16329 від 16.11.2024р., до ВП №2 Кам`янського РУП звертався батько позивача з приводу перешкод в доступі в квартиру доньки.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «…у статті 60 СК Українизакріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».
Окрім того, як зазначає п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60,69 СК України, ч.3,ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Таким чином, суд вважає доведеним, що вищезазначене нерухоме майно, у відповідності до чинного законодавства, є спільної сумісною сумісною власністю подружжя сторін, про поділ якого сторонами не досягнуто згоди.
Вирішуючи питання поділу спільного майна подружжя, судом не встановлено обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя.
Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про необхідність поділу спільної сумісної власності подружжя між сторонами по рівній частці кожному.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, з метою захисту цивільних прав та інтересів одного із подружжя - позивача, суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню.
При цьому, при поділі спільного сумісного майна суд визначає части не тільки позивача а й відповідача, оскільки це буде сприяти правовій визначеності статусу нерухомого майна.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, підлягають стягненню витрати з оплати судового збору в розмірі 1543,57 гривень.
Керуючись ст.ст. 258,259,263-265,268,273,354 ЦПК України, ст.ст.60, 69-71 СК України, суд,-
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та про поділ нерухомого майна - задовольнити.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48,2 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48,2 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м.
Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48,2 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м.
Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1543,57 грн.
Заочне рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Інформація про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України.
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .
Повний текст заочного рішення складено 23.02.2026.

Суддя        Притуляк С.А.