ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/3296/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Л.В. Поліщук,
суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,
секретар судового засідання І.С. Мисько,
за участю представників учасників справи:
від позивача: Г.В. Хабаров,
від відповідача: О.М. Чудновська,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Медичного реабілітаційного центру «Одеський»
на рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2025 (суддя Ю.М. Щавинська, м.Одеса, повне рішення складено 08.12.2025)
у справі №916/3296/25
за позовом Медичного реабілітаційного центру «Одеський»
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тат Ойл»
про визнання пункту договору недійсним та стягнення 29470,65 грн,

В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог та історія справи
У серпні 2025 року Медичний реабілітаційний центр «Одеський» звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тат Ойл», в якій просив:
-визнати недійсним пункт 3.1. договору про постачання товару від 15.09.2022 №ХБТ-07/09/22, укладеного між Медичним реабілітаційним центром «Одеський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тат Ойл», в частині включення до ціни договору податку на додану вартість у розмірі 29470,65 грн;
-стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тат Ойл» на користь Медичного реабілітаційного центру «Одеський» 29470,65 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю внесення до положень договору умов щодо сплати ПДВ, що суперечить вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2022 року №178 “Деякі питання обкладання податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану” (у редакції від 02.03.2022).
Ухвалою суду від 01.09.2025 відкрито провадження у справі №916/3296/25 за правилами загального позовного провадження.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.11.2025 у задоволені позову відмовлено в повному обсязі.
Суд першої інстанції своє рішення про відмову у задоволенні позову мотивував тим, що до спірних правовідносин не застосовуються положення Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2022 року №178, при цьому позивачем не наведено жодних норм законодавства, яким суперечить пункт 3.1 договору в частині включення до ціни договору податку на додану вартість у розмірі 29 470,65 грн, що зумовлює відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Поряд з цим, враховуючи, що підставою отримання відповідачем коштів (ПДВ, який був включений до вартості товару) у сумі 29 470,65 грн є відповідний договір про постачання товару №ХБТ-07/09/22 від 15.09.2022, укладений між сторонами, який не був визнаний судом недійсним ані в цілому, ані в частині включення до ціни договору суми податку на додану вартість у розмірі 29 470,65 грн, суд зазначив, що відповідна підстава існує та не відпала, з огляду на що підстави для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин відсутні.
Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідача
Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Медичний реабілітаційний центр «Одеський» звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2025 у справі №916/3296/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апелянт зазначає, що статутні цілі діяльності Медичного реабілітаційного центру «Одеський» в повній мірі відображають та підтверджують їх значущість, особливо в умовах воєнного стану, що дає підстави для застосування постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2022 року №178 “Деякі питання обкладання податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану” до спірних правовідносин.
Позиція відповідача щодо апеляційної скарги
У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Тат Ойл» просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення суду – залишити без змін. Відповідач зазначає, що судом першої інстанції вірно визначено правову природу спірних правовідносин, обґрунтовано відмежовано господарську діяльність позивача від виконання оборонних або рятувальних функцій, належним чином оцінено зміст договору та супровідних документів, у зв`язку з чим суд дійшов правомірного висновку про відсутність передбачених законом підстав для застосування спеціального податкового режиму до спірної операції.
Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції
Апеляційну скаргу зареєстровано 19.12.2025 за вх.№5179/25.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2025 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.12.2025 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Медичного реабілітаційного центру «Одеський» на рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2025 у справі №916/3296/25 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/3296/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
30.12.2025 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.
Між тим, судді учасники колегії суддів перебували у відпустках (суддя К.В. Богатир - з 29.12.2025 по 07.01.2026, суддя С.В. Таран - з 29.12.2025 по 09.01.2026), з огляду на що питання щодо апеляційної скарги вирішувалось 12.01.2026.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Медичного реабілітаційного центру «Одеський» на рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2025 у справі №916/3296/25.
Також цією ухвалою від 12.01.2026 встановлено відповідачу строк до 26.01.2026 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 26.01.2026 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи, а також призначено розгляд апеляційної скарги на 03.03.2026 о 12:00 год.
16.01.2026 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Тат Ойл» надійшов відзив на апеляційну скаргу від 15.01.2026 виз.№26/20 (вх.№5179/25/Д1). 
У судовому засіданні 03.03.2026 представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, представник відповідача проти вказаних доводів заперечувала.
В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне. 
Фактичні обставини справи
15.09.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Тат Ойл” (Постачальник) та Медичним реабілітаційним центром “Одеський” (Замовник), відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №169 “Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт та послуг в умовах воєнного стану” (зі змінами), з урахуванням принципів здійснення публічних закупівель, передбачених законодавством в сфері публічних закупівель, було укладено договір про постачання товару №ХБТ-07/09/22 (а.с.13-14), відповідно до пункту 1.1 якого предметом договору є закупівля: “Бензин A-95 (талони/скретч-картки або аналог), Дизельне паливо (талони/скретч-картки або аналог)” Додаток 1 до Договору. ДК 021:2015-09130000-9 – Нафта і дистиляти.
Замовник, у свою чергу, зобов`язується провести оплату вартості товару на підставі видаткової накладної і прийняти товар у відповідності до договору (пункт 1.2 договору).
Пунктом 3.1 договору передбачено, що ціна договору складає 450 480,00 грн в тому числі ПДВ 29 470,65 гривень.
Розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником поставлених товарів згідно видаткових накладних протягом 14 календарних днів з дати отримання товару (післяоплата) (пункт 4.1 договору).
Згідно з пунктом 5.1. договору поставка товару здійснюється на підставі заявки замовника. Загальний строк поставки товару: з моменту укладання договору і до моменту припинення/скасування в Україні правового режиму воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” (зі змінами), затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-1X, але в будь якому випадку не довше ніж до 31.12.2022.
Відповідно до пункту 9.1., 9.2. договору у випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій. У разі недосягнення сторонами згоди, спори (розбіжності) вирішуються у відповідності до чинного законодавства України.
Пунктом 10.1. договору передбачено, що цей Договір набирає чинності з моменту укладання і до моменту припинення/скасування в Україні правового режиму воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” (зі змінами), затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-1X, але в будь якому випадку не довше ніж до 31.12.2022 включно, а в частині здійснення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Додатком №1 до договору є Специфікація, у якій сторони погодили найменування, одиниці виміру, кількість, ціну за одиницю та загальну вартість товару, а саме: 
1. Бензин А-95 (талони/скретч-картки або аналог) – 4000 л; 50,88 грн з ПДВ 7%, загалом 203 520,00 грн;
2. Дизельне паливо (талони/скретч-картки або аналог) – 4500 л; 54,88 грн з ПДВ 7%, загалом 246 960,00 грн.
Загальна сума ПДВ-7% становить 29 470,65 грн; загальна вартість товарів з ПДВ-7% - 450 480,00 грн.
21.09.2022 сторонами було укладено акт прийому-передачі товарів на отримання ПММ за бланками дозволу, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Тат Ойл" передало, а Медичний реабілітаційний центр "Одеський" прийняв талони на Бензин А-95 на 4000 л та талони на Дизельне паливо на 4 500 л.
21.09.2022 сторонами також було підписано та скріплено печатками видаткову накладну №19439 на суму 450 480 грн, у тому числі ПДВ 7% - 29 470,65 грн.
Як вбачається з платіжного доручення №713 від 23.09.2022, позивачем було сплачено на рахунок відповідача 450 480 грн за договором №ХБТ-07/09/22 від 15.09.2022.
Листом від 08.07.2025 позивач звернувся до відповідача з проханням повернути зайво сплачені кошти ПДВ у сумі 29 470,65 грн відповідно до Постанови КМУ від 02 березня 2022 р. № 178, у відповідь на який відповідач листом від 11.07.2025 зазначив про відсутність підстав для повернення сплаченої суми ПДВ, яка була погоджена сторонами та відображена в договорі №ХБТ-07/09/22 від 15.09.2022.
Листом від 02.10.2025 позивач звернувся до ДСНС України з запитом на інформацію про транспортні засоби, якими користується позивач, у відповідь на який ДСНС України листом від 17.10.2025 повідомила, що відповідні транспортні засоби належать до державної форми власності, їх власником є держава Україна в особі ДСНС. Медичний реабілітаційний центр "Одеський" користується зазначеними транспортними засобами на праві оперативного управління.
В матеріалах справи також наявний Статут Медичного реабілітаційного центру "Одеський", затверджений наказом ДСНС 30.05.2013 №365 (у редакції наказу ДСНС 3.11.2021 №735), відповідно до пункту 1.1 якого Медичний реабілітаційний центр "Одеський" є державною медико-реабілітаційною, санаторно-лікувального організацією (закладом) для медичної реабілітації, лікування, санаторно-курортного оздоровлення працівників та осіб рядового та начальницького складу системи ДСНС України та членів їх сімей, інвалідів, учасників АТО (ООС), учасників бойових дій, осіб, які постраждали внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, Чорнобильської катастрофи, військовослужбовців та членів їх сімей, інших осіб; медико-психологічної реабілітації особового складу аварійно-рятувальних служб, учасників АТО; реабілітації та відпочинку інших осіб.
Медичний реабілітаційний центр “Одеський” є бюджетною установою та належить до сфери управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій (пункт 1.2 Статуту).
Засновником Медичного реабілітаційного центру “Одеський”” є ДСНС України (пункт 1.3 Статуту).
Медичний реабілітаційний центр “Одеський” створено з метою забезпечення медичної, медико-психологічної реабілітації, санаторно-курортного лікування і відпочинку хворих, інвалідів, учасників АТО (ООС), учасників бойових дій, та постраждалих внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, Чорнобильської катастрофи та інших осіб; надання їм необхідних громадських послуг та відпочинку; обстеження, лікування і надання консультацій; надання хворим медичної допомоги відповідно до його профілю; задоволення громадської потреби у послугах МРЦ “Одеський”, реалізації та захисту соціальних, економічних, творчих національно-культурних, спортивних та інших спільних інтересів членів трудового колективу (пункт 2.1 Статуту).
Відповідно до пункту 2.2 Статуту предметом та напрямками діяльності Медичного реабілітаційного центру “Одеський” є, зокрема, медична реабілітація, санаторно-курортне лікування, медична діагностика осіб рядового і начальницького складу системи ДСНС України, членів їх сімей, працівників МВС та національної поліції, осіб з інвалідністю, учасників АТО (ООС), учасників бойових дій, громадян, які постраждали внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру Чорнобильської катастрофи, військовослужбовців і членів їх сімей, а також інших осіб, які потребують медичної реабілітації, санаторно-курортно лікування та оздоровлення; організація лікування хворих; медико-психологічна реабілітація і надання медичної психологічної допомоги.
За організаційно-правовою формою господарювання Медичний реабілітаційний центр “Одеський” є державною організацією (закладом) (пункт 3.1 Статуту).
Медичний реабілітаційний центр “Одеський” є юридичною особою, має самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Державної Казначейської служби України, рахунки в установах банків України за дозволом ДСНС України, печатку із зображенням Державного герба України із своїм найменуванням ідентифікаційним кодом, інші реквізити. МРЦ “Одеський” має кутовий та інші штампи (пункт 3.2 Статуту).
Медичний реабілітаційний центр “Одеський” не несе відповідальності за зобов`язаннями ДСНС України, відповідно ДСНС не несе відповідальності за зобов`язаннями Медичного реабілітаційного центру “Одеський” (пункт 3.7 Статуту).
Майно та кошти Медичного реабілітаційного центру “Одеський” є державною власністю та належать йому на праві оперативного управління. Майно, отримане Медичним реабілітаційним центром “Одеський” від ДСНС, інших юридичних осіб або придбане за рахунок коштів державного бюджету, є державною власністю і закріплене за ним на праві оперативного управління. Медичний реабілітаційний центр “Одеський” використовує закріплене за ним майно лише за його цільовим і функціональним призначенням. Розпорядження майном та його відчуження здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача майна здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства (пункт 4.2 Статуту).
Згідно з пунктом 4.3 Статуту джерелами фінансування Медичного реабілітаційного центру “Одеський” є: асигнування Державного бюджету України; кошти місцевих бюджетів та Державного бюджету України на виконання окремих програм; кошти, одержані в установленому порядку за надані платні послуги; кошти, отримані за рахунок добровільних пожертвувань юридичних та фізичних осіб; інші джерела, не заборонені чинним законодавством.
Предметом спору у даній справі є вимога позивача про визнання недійсним пункту 3.1. договору про постачання товару від 15.09.2022 №ХБТ-07/09/22, укладеного між Медичним реабілітаційним центром «Одеський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тат Ойл», в частині включення до ціни договору податку на додану вартість у розмірі 29470,65 грн та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тат Ойл» на користь Медичного реабілітаційного центру «Одеський» 29470,65 грн на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин не застосовуються положення Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2022 року №178, при цьому позивачем не наведено жодних норм законодавства, яким суперечить пункт 3.1. договору в частині включення до ціни договору податку на додану вартість у розмірі 29 470,65 грн, шо зумовлює відсутність підстав для визнання вказаного пункту договору недійсним. Враховуючи, що підставою отримання відповідачем коштів (ПДВ, який був включений до вартості товару) у сумі 29 470,65 грн є відповідний договір про постачання товару №ХБТ-07/09/22 від 15.09.2022, укладений між сторонами, який не був визнаний судом недійсним ані в цілому, ані в частині включення до ціни договору суми податку на додану вартість у розмірі 29 470,65 грн, суд зазначив, що відповідна підстава існує та не відпала, з огляду на що підстави для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин відсутні.
Позиція суду апеляційної інстанції
Колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями частини першої статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із частиною першою статті 628, статтею 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частин першої-другої статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з частиною першою статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.
Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною першою статті 692 цього ж Кодексу передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно з частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно з статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків його складових елементів: незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність дефекту суб`єктного складу, невідповідність волевиявлення внутрішній волі.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Аналогічна правова позиція вкладена у постанові Верховного Суду від 05.05.2020 у справі № 910/12279/18.
Відповідно до частини першої статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Положеннями статті 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення» вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.
У підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.
За змістом підпунктів "а" і "б" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податку на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Податкового кодексу України.
Датою виникнення податкових зобов`язань зі сплати податку на додану вартість з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, перелічених у пункті 187.1 статті 187 Податкового кодексу України.
За своєю правовою сутністю податок на додану вартість є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).
Отже, хоча податок на додану вартість й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку (див. постанови Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20 та від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20).
Таким чином ціна договору визначається, виходячи з її договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів, які регулюються Податковим кодексом України, та не залежить від волі сторін договору.
У підпункті 193.1 статті 193 Податкового кодексу України визначено розміри ставок податку. Так, згідно з вказаною нормою ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: а) 20 відсотків; б) 0 відсотків; в) 7 відсотків по операціях (з наведенням відповідних операцій), г) 14 відсотків по операціях з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України сільськогосподарської продукції.
У статті 194 Податкового кодексу України визначено операції, що підлягають оподаткуванню за основною ставкою, а саме: 194.1) Операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 і 14 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті "а" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною; 194.1.1) Податок становить 20 відсотків, 7 і 14 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг.
У статті 195 Податкового кодексу України визначено операції, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою.
За нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством (підпункт "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України).
02 березня 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №178 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану" (надалі - Постанова №178).
У Постанові №178 в редакції від 02.03.2022 (тобто до 01.08.2024) закріплено наступне:
"З метою виконання мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні", та відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України Кабінет Міністрів України постановляє:
1. Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою.
2. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.".
Таким чином, положення вказаної Постанови застосовуються на правовідносини, що виникли з 24.02.2022.
Отже, вказані норми щодо звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту відповідних органів, застосовуються за умови наявності певного юридичного складу, а саме: 1) цільовий характер постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту, а саме: “для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави”; 2) належність відповідного транспорту визначеним суб`єктам: Збройним Силам, Національній гвардії, Службі безпеки, Службі зовнішньої розвідки, Державній прикордонній службі, Міністерству внутрішніх справ, Державній службі з надзвичайних ситуацій, Управлінню державної охорони, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, іншим утвореним відповідно до законів військовим формуванням, їх з`єднанням, військовим частинам, підрозділам, установам або організаціям, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету.
У разі, якщо не дотримано хоча б однієї із зазначених вище умов, така операція підлягає оподаткуванню ПДВ у порядку, визначеному підпунктом “в” пункту 193.1 статті 193 розділу 5 Податкового кодексу України.
Як вірно встановлено місцевим господарським судом, матеріалами справи підтверджені обставини належності транспорту, який використовує у своїй діяльності позивач на праві оперативного управління Державній службі з надзвичайних ситуацій.
Разом з тим, зі змісту Статуту Медичного реабілітаційного центру "Одеський", зокрема пункту 1.1 вбачається, що останній є державною медико-реабілітаційною, санаторно-лікувального організацією (закладом) для медичної реабілітації, лікування, санаторно-курортного оздоровлення працівників та осіб рядового та начальницького складу системи ДСНС України та членів їх сімей, інвалідів, учасників АТО (ООС), учасників бойових дій, осіб, які постраждали внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, Чорнобильської катастрофи, військовослужбовців та членів їх сімей, інших осіб; медико-психологічної реабілітації особового складу аварійно-рятувальних служб, учасників АТО; реабілітації та відпочинку інших осіб.
Медичний реабілітаційний центр "Одеський" створено з метою забезпечення медичної, медико-психологічної реабілітації, санаторно-курортного лікування і відпочинку вказаних осіб; надання їм необхідних громадських послуг та відпочинку; обстеження, лікування і надання консультацій; надання хворим медичної допомоги відповідно до його профілю; задоволення громадської потреби у послугах МРЦ “Одеський” (пункт 2.1 Статуту).
Крім того, згідно з пунком 4.3 Статуту джерелами фінансування Медичного реабілітаційного центру "Одеський" є, зокрема, кошти, одержані в установленому порядку за надані платні послуги; кошти, отримані за рахунок добровільних пожертвувань юридичних та фізичних осіб; інші джерела, не заборонені чинним законодавством.
Отже відповідно до положень статуту Медичний реабілітаційний центр "Одеський" першочергово є закладом охорони здоров`я, що здійснює медичну, медико-психологічну реабілітацію, санаторно-курортне лікування та оздоровлення визначених категорій осіб. 
При цьому, попри те, що Медичний реабілітаційний центр "Одеський" належить до сфери управління ДСНС і утримується за рахунок державного бюджету, він не є органом Державної служби України з надзвичайних ситуацій та не виконує завдань, спрямованих на забезпечення національної безпеки, оборони або захисту населення, тобто, діяльність останнього не має характеру рятувальної чи оборонної функції, а носить виключно медико-реабілітаційний та оздоровчий характер, при цьому, джерелами фінансування Медичного реабілітаційного центру "Одеський" є, зокрема, кошти, одержані в установленому порядку за надані платні послуги, з огляду на що у сукупності суд не бере до уваги доводи відповідача у цій частині.
При цьому, ані тендерна документація, ані договір не містять інформації, що відповідний товар - бензин A-95 (талони/скретч-картки або аналог) та дизельне паливо (талони/скретч-картки або аналог), був придбаний саме для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Натомість, як вбачається з оголошення про проведення спрощеної закупівлі UA-2022-09-02-005285-a (додатку №2 Інформація про необхідні технічні, якісні та кількісні характеристики предмета закупівлі та документи, які підтверджують відповідність, у тому числі відповідна технічна специфікація), метою використання товару вказано виключно: "для задоволення потреб Медичного реабілітаційного центру "Одеський" у паливно-мастильних матеріалах".
При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено, що відповідний товар був придбаний саме для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, що свідчить про відсутність такої обставини як цільовий характер постачання таких товарів, та в свою чергу про відсутність юридичного складу для застосування до спірних правовідносин положень Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2022 року №178 “Деякі питання обкладання податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану”.
За наведеного, враховуючи, що до спірних правовідносин не застосовуються положення Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2022 року №178, а, позивачем не наведено жодних норм законодавства, яким суперечить пункт 3.1 договору в частині включення до ціни договору податку на додану вартість у розмірі 29 470,65 грн, колегія суддів вважає відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.
Доводи апелянта про те, що статутні цілі діяльності Медичного реабілітаційного центру «Одеський» в повній мірі відображають та підтверджують їх значущість, особливо в умовах воєнного стану, що дає підстави для застосування постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2022 року №178 “Деякі питання обкладання податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану” до спірних правовідносин є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а тому колегією суддів не приймаються до уваги.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми ПДВ в розмірі 29470,65 грн як такої, що безпідставно отримана останнім, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України ).
Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.
Враховуючи, що підставою отримання відповідачем коштів (ПДВ, який був включений до вартості товару) у сумі 29 470,65 грн є відповідний договір про постачання товару №ХБТ-07/09/22 від 15.09.2022, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “Тат Ойл” (Постачальник) та Медичним реабілітаційним центром “Одеський” (Замовник), який не був визнаний судом недійсним ані в цілому, ані в частині включення до ціни договору суми податку на додану вартість у розмірі 29 470,65 грн, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції зазначає, що відповідна підстава існує та не відпала, з огляду на що підстави для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин відсутні.
З огляду на вищенаведене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Тат Ойл” безпідставно набутих коштів у вигляді податку на додану вартість у загальній сумі 29 470,65 грн.
Висновки суду апеляційної інстанції
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).
Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2025 у справі №916/3296/25 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Розподіл судових витрат
Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 – 284 ГПК України,
апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Медичного реабілітаційного центру “Одеський” залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2025 у справі №916/3296/25 залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.
Повну постанову складено 09.03.2026.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран