Справа № 645/6335/24
Провадження № 1-кп/645/195/26 

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року місто Харків 

Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:
головуючої судді – ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
прокурорів – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_5 , 
обвинуваченого – ОСОБА_6 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальну справу за кримінальними провадженнями внесеними до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024221190001241 від 03.09.2024р., № 12024221190001460 від 01.11.2024р. за обвинуваченням: 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки, Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх, малолітніх дітей не має, який не є інвалідом, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого: 
17.09.2002 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки; 
20.05.2004 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185, ст.ст. 70,71 КК України до 5 років позбавлення волі; 
16.03.2006 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
11.08.2010 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 187, ст.ст. 70,71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі;
07.10.2014 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 153, ч.1 ст. 71 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі;
23.04.2019 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого 28.07.2023 року з Темнівської виправної колонії № 100 по відбуттю строку покарання;
27.11.2024 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на 2 роки;
18.02.2025 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,  
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 15.08.2024 року, в денний час доби, точного часу не встановлено, у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ЇХ (зі змінами), будучи раніше засудженим за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став.
Так, 15.08.2024 року, в денний час доби, більш точний час встановити не представилось можливим, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на Немишлянському кар`єрі, що розташований за адресою: м. Харків, проспект Тракторобудівників, 4А.
Перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_6 , побачив на тапчані жіночу сумку чорного кольору з зеленою емблемою та у ОСОБА_6 виник злочинний намір спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме жіночої сумки, що належить ОСОБА_7 , в якій перебував належний їй мобільний телефон торгової марки «Samsung» модель «Samsung Galaxy A51 4/64 GB Prism Crush.
Реалізуючи свій злочинний намір спрямований на таємне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_7 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти таким чином, скориставшись тим, що жіноча сумка перебувала без нагляду та за його злочинними діями ніхто не спостерігає, здійснив крадіжку з тапчана сумки, в якій знаходився належний ОСОБА_7 , мобільний телефон торгової марки «Samsung» модель «Samsung Galaxy A51 4/64 GB Prism Crush, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/121-24/26329-ТВ від 11.09.2024 становить 3181 гривень 33 копійки, який належить потерпілій ОСОБА_7 . 
Після чого ОСОБА_6 , з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_7 , матеріальну шкоду на загальну суму 3181 гривень 33 копійки.

Окрім того, на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX (зі змінами), в Україні з 05:30 24.02.2022 введено воєнний стан. 
13.10.2024 приблизно о 16 год. 00 хв., ОСОБА_6 , знаходячись за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова, 214/2, побачив, як ОСОБА_8 залишає непристебнутим біля входу в аптеку «Шар» належний їй велосипед «Pride XC-2,0» в корпусі сірого кольору. В цей момент у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на заволодіння вищевказаним велосипедом.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, скориставшись тим, що ОСОБА_8 зайшла до магазину та відволіклася на покупки, та за його злочинними діями ніхто не спостерігає, незаконно, таємно заволодів велосипедом «Pride XC-2,0» в корпусі сірого кольору, який належить потерпілій ОСОБА_8 , вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-24/33949-ТВ від 14.11.2024, 5573 гривень 00 копійок.
Після чого ОСОБА_6 з місця події із викраденим майном зник, розпорядившись ним на свій розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 5 894,56 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав, пояснив суду, що йому нічого не відомо стосовно обставин вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Пояснив, що його знайомий ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звертався до нього у серпні та у жовні 2024 року, точної дати він не пам`ятає, з проханням допомогти здати в ломбард наступні речі: телефон «Samsung» та велосипед «Pride XC-2,0». Пояснив, що ОСОБА_9 не мав паспорту, щоб здати у ломбард речі, тому звернувся за допомогою до нього. ОСОБА_6 погодився на пропозицію ОСОБА_9 допомогти йому здати речі до ломбарду. Вони разом поїхали до ломбарду, який розташований по вул. Рибалко у м.Харкові, та здали там речі: у серпні 2024р. телефон та у жовтні 2024р. велосипед, по паспорту ОСОБА_6 . За це ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_9 500 грн, які у подальшому витратив на продукти харчування. Пояснив, що не знав, що ці речі були крадені, оскільки знайомий сказав, що ці речі належать йому. Потім, в ході допиту, змінив покази та повідомив, що вказані кримінальні правопорушення вчинив його знайомий ОСОБА_9 який може у суді надати покази та підтвердити, що саме він, а не ОСОБА_6 скоїв крадіжки. Окрім того, повідомив, що на стадії досудового слідства він визнавав свою вину у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень та надавав неправдиві покази, щоб уникнути мобілізації. 

Незважаючи на невизнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, вина ОСОБА_6 повністю доводиться дослідженими під час судового розгляду доказами, а саме: показаннями потерпілих та свідків, сукупністю досліджених документів, речовими доказами, які є належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми доказами для прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.

По епізоду вчинення кримінального правопорушення 15.08.2024р.
Показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні пояснила, що 15.08.2024 року їй подзвонила її неповнолітня донька з телефона своєї подруги, та повідомила, що в неї на Немишлянському кар`єрі вкрали телефон. Вкрадений телефон торгової марки «Samsung» модель «Samsung Galaxy A51 4/64 GB Prism Crush належав потерпілій. Пояснила, що донька пішла з подругами на кар`єр, залишили на березі, на тапчані, сумки та пішли плавати. Коли дівчата повернулися, то помітили, що пропала одна з сумок, в якій був телефон. Після цього, потерпіла поїхала на кар`єр до доньки і вони разом почали шукати сумку, але безрезультатно. На наступний день, вона подала заяву про крадіжку до відділу поліції. На запитання суду повідомила, що донька не бачила хто вкрав телефон. На цей час телефон не повернутий, шкода не відшкодована; 
Показаннями свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснив, що у серпні 2024 року, точну дату не пам`ятає, він відпочивав на Немишлянському кар`єрі у місті Харкові, біля нього відпочивала компанія дівчат 14-15 років. Дівчата поклали свої речі на дерев`яні тапчани і пішли плавати. Свідок зазначив, що бачив, як обвинувачений підійшов до тапчану та почав копирсатися в речах дівчат, щось взяв з речей і відійшов. Потім повернулися дівчата і виявили пропажу телефону. Свідок підійшов до дівчат і розповів їм, що бачив хто взяв їх речі. У судовому засіданні свідок впізнав обвинуваченого ОСОБА_6 і підтвердив, що саме його він бачив на кар`єрі коли він брав речі дівчат;

Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.10.2024р., відповідно до яких свідок ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_6 , який 15.08.2024 р. приходив до ломбарду за адресою: м.Харків, вул. Харківських Дивізій, 11/2 та здавав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A51 4/64 GB Prism Crush. Впізнала за горбинкою на носі, за зачіскою, розміром очей та загальною сукупністю ознак. З ілюстративної таблиці та протоколу пред`явлення особи для впізнання від 14.10.2024 року слідує, що під номером 1 знаходився ОСОБА_6 ;

Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.10.2024р., відповідно до яких свідок ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_6 , якого бачив 15.08.2024р. на Немишлянському кар`єрі за адресою: м.Харків, проспект Тракторобудівників, 4А та який з тапчану взяв сумку чорного кольору та пішов. Впізнав за горбинкою на носі, короткою стрижкою, загальними рисами обличчя. З ілюстративної таблиці та протоколу пред`явлення особи для впізнання від 11.10.2024 року слідує, що під номером 1 знаходився ОСОБА_6 ;

Інформацією з ПТ «Ломбард «Кредити під заставу» від 06.09.2024 року згідно якої мобільний телефон Самсунг А51 НОМЕР_1 закладався до ломбарду ПТ ««Ломбард «Кредити під заставу» 15.08.2024р. гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначений мобільний телефон, в подальшому було інкасовано та реалізовано третім особам, на даний час його місцезнаходження невідоме. 

Виходячи з принципів змагальності та диспозитивності кримінального провадження суд прийняв відмову прокурора від допиту свідка сторони обвинувачення  ОСОБА_11 по епізоду 15.08.2024р.

По епізоду вчинення кримінального правопорушення 13.10.2024р.

Показаннями в ході судового розгляду потерпілої ОСОБА_8 про те, що 13.10.2024р. вона приїхала на велосипеді «Pride XC-2,0» в корпусі сірого кольору до хлібного кіоску, який розташований біля станції метро «Армійська» у м.Харкові. Залишила велосипед біля аптеки, та зайшла у кіоск купити хліб. Поки знаходилася у кіоску її велосипед вкрали, про що їй повідомила продавець, яка це бачила. Після чого, потерпіла звернулася до поліції з відповідною заявою про вчинення крадіжки; 

Показаннями свідка ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона працює продавцем у хлібному кіоску, який розташований біля станції «Армійська» у м.Харкові. У жовтні 2024 року, точну дату вона не пам`ятає, до кіоску на велосипеді під`їхала жінка, яку вона раніше неодноразово бачила, оскільки остання часто купувала хліб в кіоску. Жінка залишила велосипед на вулиці, біля аптеки, та зайшла до кіоску за хлібом. Свідок бачила, як до велосипеду підійшов чоловік, сів на нього та поїхав. Повідомила, що пам`ятає статуру чоловіка, він був схожий на обвинуваченого, мав невеликий зріст та був щуплий, бачила його збоку та позаду. Повідомила, що оскільки події відбулися давно, на цей час впевнено стверджувати, що це був саме обвинувачений вона не може; 

Показаннями свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні повідомив, що потерпіла ОСОБА_8 є його давнішньою знайомою, яка розповіла йому про крадіжку належного їй велосипеда, що сталася 13.10.2024р. Йому достеменно відомо, що даний велосипед «Pride XC-2,0» сірого кольору належить потерпілій, і вона часто користується їм;

Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.11.2024р., відповідно до яких свідок ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_6 , який 13.10.2024 р. здавав до ломбарду велосипед. Впізнала за формою носа, формою очей, губ, вух та загальним рисам обличчя. З ілюстративної таблиці та протоколу пред`явлення особи для впізнання від 07.11.2024 року слідує, що під номером 3 знаходився ОСОБА_6 ;

Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.11.2024р., відповідно до яких свідок ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_6 , який 13.10.2024р. здійснив крадіжку велосипеду біля хлібного магазину. Впізнала за формою носа, вух, загальним рисам обличчя. З ілюстративної таблиці та протоколу пред`явлення особи для впізнання від 04.11.2024 року слідує, що під номером 2 знаходився ОСОБА_6 ;

Інформацією ПТ «Ломбард «Кредити під заставу» від 05.11.2024 року згідно якої гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звертався до ломбарду ПТ «Ломбард «Кредити під заставу» 13.10.2024 р. з метою отримання фінансового кредиту під заставу майна –велосипед «Pride XC-2,0 26». Договір було укладено у відділенні ломбарду за адресою: м.Харків, вул. Харківських Дивізій, 11/2. Зазначений велосипед, в подальшому було інкасовано та реалізовано третім особам, на даний час його місцезнаходження невідоме; 
Змістом постанови слідчого СВ ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_15 про визнання речового доказу від 04.11.2024 року, згідно якої визнано речовим доказом у кримінальному провадженні чек –талон з купівлі велосипеду;
Виходячи з принципів змагальності та диспозитивності кримінального провадження суд прийняв відмову прокурора від допиту свідка сторони обвинувачення  ОСОБА_11 також по епізоду від 13.10.2024р.
В ході судового розгляду стороною захисту заявлялося клопотання про допит свідка ОСОБА_11 в якості свідка захисту, яке судом було задоволено. Однак, явку даного свідка у судове засідання стороною захисту забезпечено не було. Окрім того, судом здійснювались численні спроби забезпечити явку свідка ОСОБА_11 шляхом направлення відповідних повісток за останньою відомою адресою проживання, однак поштові відправлення були повернуті з відміткою, про відсутність адресата за вказаною адресою. Крім того, ухвалами Немишлянського районного суду міста Харкова від 06.11.2025 року та 01.12.2025р. було доручено ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській встановити місцезнаходження свідка ОСОБА_11 та доставити її приводом у судове засідання. За результатами виконання вищезазначених ухвал суду встановити місцезнаходження вказаного свідка й доставити у судове засідання приводом не надалось можливим, оскільки за адресою АДРЕСА_2 свідок відсутній. Мешканці будинку повідомили, що ОСОБА_11 їм не знайома, де вона знаходиться їм не відомо. Будь –яких відомостей за базами ІПНП не знайдено. У зв`язку із зазначеним, враховуючи, що судом вичерпані всі можливі способи забезпечення явки свідка ОСОБА_11 , суд позбавлений можливості провести її допит.
Суд зазначає, що не проведення допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , жодним чином не впливає на об`єктивність судового розгляду, адже остання повідомляла відому їй інформацію з приводу обставин кримінального провадження під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками. 
Так, за змістом ст. 228 КПК пред`явлення особи для впізнання - це самостійна слідча дія, яку проводять з метою встановлення тотожності, подібності або відмінності наданої для спостереження і сприйняття особи з тими, яких свідок, потерпілий, підозрюваний або обвинувачений сприймав як очевидець за певних обставин розслідуваної події.
Отже, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками є окремим самостійним джерелом доказів і такий докази не слід ототожнювати з показаннями.
Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 11 липня 2024 року (справа № № 333/1723/22).

Суд, проаналізувавши викладені по даному кримінальному провадженню докази та оцінивши їх в сукупності, визнає необґрунтованими твердження обвинуваченого та захисника щодо недоведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.
Так, обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку. Навпаки, ст. 94 КПК України визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказане корелюється з висновками Верховного Суду, які викладені в постанові від 07.12.2020 року у справі № 728/578/19 (провадження №51-3411км20).
Разом з тим, суд зазначає, що у кримінальному провадженні не встановлено будь-яких обставин, які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події та які можуть бути підставами для розумного сумніву в доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.
Твердження обвинуваченого, що інкримінуємі йому злочини вчинені його знайомим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який може, зі слів обвинуваченого, підтвердити в суді факт вчинення ним зазначених кримінальних правопорушень, спростовуються наданими у судовому засіданні прокурором наступними документами: довідкою- вимогою про судимість гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.01.2024р. про застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 06.08.2024 р. яким ОСОБА_9 був засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Зазначені документи у їх сукупності вказують на те, що ОСОБА_9 не міг вчинити злочини інкримінуємі ОСОБА_6 , оскільки фізично у цей період знаходився під вартою у слідчому ізоляторі. 
Виходячи з цього, суд розцінює зазначену версію обвинуваченого як неспроможну та бажання обвинуваченого таким чином уникнути відповідальності за вчинене.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. 
Досліджені і перевірені судом докази у справі, якими обґрунтовується винуватість ОСОБА_6 у вчиненому є узгодженими, співпадають між собою та сумніву у своїй належності та допустимості у суду не викликають. 
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ є допустимим, якщо він отриманий в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Статтею 87 КПК України визначений вичерпний перелік підстав, за яких доказ може бути визнаний недопустимим. Достовірність та об`єктивність вищенаведених доказів у суда сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази. 
У відповідності до вимог ст.ст. 85, 86 КПК України, суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.
Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
Вину обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, суд вважає доведеною.
Судом не встановлено будь-яких обставин для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , а так само обставин, які б виключали злочинність діяння, або були б підставою для звільнення від кримінальної відповідальності.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше неодноразово судимий, має непогашені судимості за вчинення корисливих злочинів, в тому числі і тяжких, не одружений, офіційно не працює, не є особою з інвалідністю, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. 
Обставин, які відповідно до ст.66,67 КК України, пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд керується ст.50, 65 КК України, якими визначено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
Європейський суд у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
На переконання суду обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання, за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції інкримініруємої статті у виді 6 (шести) років позбавлення волі, що буде достатнім для досягнення мети покарання, визначеної статтею 50 КК України, й відповідатиме тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 раніше судимий 27.11.2024 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на 2 роки. Також, відносно нього 18.02.2025 року Комінтернівським районним судом м. Харкова ухвалено вирок за ч.1 ст. 309 КК України, яким його засуджено до 2 років обмеження волі. 
Таким чином, кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.185 КК України, вчинені ОСОБА_6 до ухвалення вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.11.2024р. та вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2025р. 
Положеннями ст.70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
В той же час, призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України, має ряд особливостей, з урахуванням яких, загальний алгоритм призначення покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України передбачає такі елементи: 1) одержання точних даних про покарання, призначене особі попереднім вироком/попередніми вироками та у разі відбуття призначеного покарання, точного визначення його відбутої частини; 2) призначення покарання за кримінальне правопорушення, вчинене до постановлення попереднього вироку, а якщо вчинено декілька таких кримінальних правопорушень, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то призначення покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо; 3) визначення покарання за сукупністю вказаних кримінальних правопорушень; 4) призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, встановлених попереднім та новим вироками; 5) зарахування в строк остаточного покарання, призначеного за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, покарання, відбутого за попереднім вироком/попередніми вироками, якщо таке зарахування можливе.
У разі встановлення судом, що кримінальні правопорушення за новим вироком були вчиненні особою до постановлення декількох попередніх вироків, за які особа засуджена до покарань, що належить відбувати реально, остаточне покарання призначається на підставі ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених особі покарань за новим вироком та попередніми вироками.
При цьому, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окреме кримінальне правопорушення. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання у новому (другому) вироку. В даному разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч.4 ст.70 КК України.
Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується самостійно.
Із наведеного роз`яснення вбачається, що призначене реальне покарання та покарання з випробуванням не складаються та не поглинаються, а кожне з них виконується самостійно.
Аналогічну правову позицію про застосування положень ч.4 ст.70 КК України щодо реального та умовного покарань викладено об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 15.02.2021 (справа №760/26543/17).
З огляду на наведене, оскільки за цим вироком ОСОБА_6 призначається покарання, яке належить відбувати реально, за вчинення кримінальних правопорушень до ухвалення вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.11.2024р. за якими призначено покарання з випробуваннями, то даний попередній вирок слід виконувати самостійно.
При призначенні остаточного покарання, необхідно керуватися положеннями ч. 4 ст. 70 КК України, тобто, за сукупністю злочинів, шляхом повного складання покарань за цим вироком та за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2025 року, яким ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді 2 років обмеження волі, остаточно призначити покарання ОСОБА_6 у виді 7 (семи) років позбавлення волі із застосуванням положень передбачених ст. 72 КК України щодо співвідношення покарань (відповідності двох днів обмеження волі одному дню позбавлення волі). 
Саме таке покарання, на думку суду, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає вимогам ч.2 ст.50 КК України стосовно дотримання мети.
Підстав для застосовування положень ст. 69 КК України судом не встановлено.
Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлений.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені процесуальні витрати.
Зважаючи на встановлені обставини та міру покарання, яку призначає суд, запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», суд залишає без змін до набрання цим вироком законної сили.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, слід зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту його фактичного затримання, а саме, з 28.11.2024р. по 15 квітня 2026 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Керуючись ст.100, 124, 368, 369, 370, 373, 374, 395 КПК України, суд, 
УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, підпункту «б» п.1 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання покарань за цим вироком та за вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 18.02.2025р., призначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня проголошення вироку з 16 квітня 2026 р. 
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з моменту його фактичного затримання, а саме, з 28.11.2024р. по 15 квітня 2026 р. включно з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення. 
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою у Державній установі "Харківський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили – залишити без змін.
Вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 27.11.2024 р., яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на два роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком два роки, виконувати самостійно.
Речові докази: чек-талон з ломбарду долучений до матеріалів кримінального провадження - залишити зберігати у матеріалах кримінального провадження № 12024221190001460.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № №СЕ-19/121-24/33949-ТВ від 14.11.2024 в сумі 1591 гривень 80 копійки; та судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-24/26329-ТВ від 11.09.2024 в сумі 1514 гривень 56 копійок.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Немишлянський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя            ОСОБА_1