ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/656/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/1221/20 Категорія: 301030500 	Єщенко О. І. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Новіков О. М., 	
судді	Василенко Л. І., Сіренко Ю. В.,	
секретар 	Костенко А. І.,	

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила суд:
зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 ;
усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_2 за його рахунок знести належний йому паркан, що знаходиться на земельній ділянці, яка розділяє земельній ділянки по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
В обґрунтування позовних вимог вказано, що відповідно до рішення Уманського міського суду Черкаської області від 11 липня 1994 року, зареєстрованого в БТІ у книзі № 41 23 червня 1998 року під № 7682, ОСОБА_1 є власником будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 .
Відповідно до Технічного паспорту до вказаного домоволодіння входить гараж «В» 1990 року забудови. 
За рішенням Уманського міськвиконкому № 145 від 14 квітня 1988 року за домоволодінням закріплено земельну ділянку площею 600 кв.м. 
Відповідач ОСОБА_2 є власником суміжного домогосподарства по АДРЕСА_2 . 
Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 серпня 2016 року, рішення апеляційного суду Черкаської області від 03 листопада 2016 року та постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року було встановлено, погоджено та визнано сторонами, що відстань від її гаража до межі із земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 становить 1 метр упродовж не менше 30 років від дня забудови гаража. 
В результаті обстеження, відповідно до Звіту експерта про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій літньої кухні та гаража по АДРЕСА_1 , відстань від її гаража до огорожі ОСОБА_2 зменшилась від 1 метра до 0,6 метра, тобто на 40 см. Відстань зменшилася у зв`язку із облаштуванням паркану ОСОБА_2 з порушенням ним меж, в результаті чого були порушені права позивача, оскільки паркан перешкоджає їй здійснювати право користування земельною ділянкою, що перебуває у її користуванні, та вимоги законодавства, а саме: п. 6.1.41 Державних будівельних норм Б.2.2.-12:2019. 
Також відповідач ОСОБА_2 порушив і вимоги ДБН щодо труби газопроводу, збудувавши свою огорожу на відстані 0,3 метра, не дивлячись на те, що відстань повинна була бути не меншою ніж 1 метр від труби газопроводу. Зазначене наражає на небезпеку, про що зазначено у Звіті про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій літньої кухні та гаража. Вказане стало підставою для відповідного звернення до ПАТ «Уманьгаз». 
Збудований відповідачем паркан негативно вплинув на конструкцію її гаража, оскільки у стіні з`явилися тріщини та просідання стін будинку, причинно-наслідковий зв`язок між чим вказано у Звіті експерта про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій літньої кухні та гаража по АДРЕСА_1 , проте відповідач цього не визнає. При цьому, всі її споруди, які знаходяться на території належної їй земельної ділянки, не перетинають межу із земельною ділянкою ОСОБА_2 та закінчуються за 40 см до цієї межі через вказаний паркан ОСОБА_2 , тому вони не можуть чинити йому будь-які перешкоди. 
Збудований відповідачем паркан знаходиться на території належної їй земельної ділянки, що підтверджується Звітом експерта про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій літньої кухні та гаража по АДРЕСА_1 , тому, для захисту своїх прав позивач звернулася з відповідним позовом до суду.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що обставини, на які посилається позивач, як на підтвердження своїх позовних вимог, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи. 
Судом враховано, що матеріали справи не містять доказів того, що збудований відповідачем паркан знаходиться на земельній ділянці позивача і що саме він є перешкодою у користуванні виділеною їй земельною ділянкою.
Також судом враховано, що дефекти стіни будівлі позивача з`явилися через замочування ґрунтової основи внаслідок потрапляння з траншеї при влаштуванні фундаменту під огорожу садибної ділянки відповідача ОСОБА_3 , однак на даний час траншея відсутня, оскільки на її місці збудований паркан під огорожу, чим виключено потрапляння води, що могло б стати підставою рішення для його знесення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2025 року як незаконне, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та не відповідає фактичним обставинам справи.
Вказано, що суд безпідставно визнав доводи відповідача з приводу того, що паркан розташований на його земельній ділянці та не врахував, що він самочинно збудований. Судом проігноровано Акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 28 липня 2015 року згідно якого даних про самочинне будівництво на території домоволодіння АДРЕСА_3 не зафіксовано, будівлі, які збудовані у домоволодінні збудовані у 1990 році. При будівництві огорожі виявлення порушення вимог ДБҐН – відстань фундаментів огорож від газопроводу низького тиску повинна бути не менше 1 м. про що зазначено у Звіті про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій літньої кухні та гаража по АДРЕСА_1 .
Вищевказані обставини не були враховані судом першої інстанції під час ухвалення рішення, тому суд необґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
У відзиві, що надійшов від ОСОБА_2 , вказано, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав для зміни чи скасування судового рішення. Зазначено, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який підтверджував би, що ОСОБА_2 збудував новий паркан змістивши його в сторону земельної ділянки ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційної скарги про те, що при будівництві паркану були порушені будівельні норми щодо розташування газової труби спростовуються довідкою ПАТ «Уманьгаз» згідно з якою паркан встановлено відносно газового вводу, який знаходиться по АДРЕСА_1 з дотриманням Правил безпеки та ДБН.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Дослідивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи судом встановлено, що, відповідно до рішення Уманського міського суду Черкаської області від 11 липня 1994 року, зареєстрованого в БТІ у книзі № 41 23 червня 1998 року під № 7682, ОСОБА_1 є власником будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 .
На підставі рішення Уманського міськвиконкому № 145 від 14 квітня 1988 року за домоволодінням закріплено земельну ділянку площею 600 кв.м.
З Акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 28 липня 2015 року вбачається, що, відповідно до рішення Уманської міської ради від 14 квітня 1988 року № 145 за домоволодінням АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 на підставі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 липня 1994 року, обліковується земельна ділянка площею 600 кв.м, яка не приватизована. Відповідно до відомостей Технічного паспорту виготовленого Уманським відділком КП «ЧООБТІ» від 20 березня 1998 року, даних про самочинне будівництво не зафіксовано. Будівлі, які знаходяться у домоволодінні збудовані у 1990 році.
Відповідно до цього ж зазначеного Технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 до вказаного домоволодіння входить гараж «В» 1990 року забудови.
Із Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій літньої кухні та гаража по АДРЕСА_1 від 2020 рок, де об`єктом дослідження є літня кухня та гараж житлового будинку по АДРЕСА_1 , вбачається, що основною причиною появи тріщин є просідання фундаментів будинку. Просідання фундаментів визвано замочуванням ґрунтової основи внаслідок потрапляння води з траншеї при влаштуванні фундаменту під огорожу садибної ділянки по АДРЕСА_2 . Влаштування огорожі по суцільному кам`яному фундаменті виконано на відстані 0,6 м від стіни будинку, що є порушенням п.6.1.41 ДБН Б.2.2.-12:2019 - 12:2019 «Планування та забудова території», де вказується: - При розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1.0 м. 
При будівництві огорожі виявлені порушення вимог додатку 1. (обов`язковий) ДБН Б 2.2. 12:2019 (фактично 0, 3м). Рекомендовано перенести огорожу на відстань не менше 1-го метра від будинку літньої кухні і гаража по АДРЕСА_1 та на 1 м. від газопроводу низького тиску та виконати бетонування з ухилом до провул. Черняховського продовж всього будинку.
Відповідач ОСОБА_2 є власником суміжного домогосподарства по АДРЕСА_2 .
Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 617591 ОСОБА_2 належить земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0750 га з кадастровим номером 7110800000:02:008:0716 по АДРЕСА_2 .
Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 серпня 2016 року, рішення апеляційного суду Черкаської області від 03 листопада 2016 року та постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року було встановлено, погоджено та визнано сторонами, що відстань від гаража ОСОБА_1 до межі із земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 , становить 1 метр упродовж не менше 30 років від дня забудови гаража.
З наданої на вимогу ухвали суду технічної документації встановлено, що по підготовці державного акту на право приватної власності на землю для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0750 га ОСОБА_2 в межах АДРЕСА_2 міська рада не заперечувала проти передачі у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0750 га по АДРЕСА_2 за рахунок земель Уманської міської ради, на підставі заяви ОСОБА_2 від 24 січня 2007 року.
При виготовлені технічної документації по підготовці державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_2 було розроблено та виготовлено ряд документів, в тому числі був складений Акт узгодження меж землекористування по АДРЕСА_4 , погодження відбулося між власниками суміжних земельних ділянок, в тому числі і земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
Відповідно до Висновку експерта № 46/21/Буд. за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи у судовій справі № 705/1221/20 фактичне користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 не відповідає межам та координатам, зазначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 617591 від 12 жовтня 2007 року, кадастровий номер 7110800000:02:008:0716, так як координати кутів поворотів меж земельної ділянки АДРЕСА_2 кадастровий номер 7110800000:02:008:0716, зазначені у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 617591 від 12 жовтня 2007 року та в Державному земельному кадастрі, не відповідають координатам точок повороту меж, визначеним фактично на місцевості шляхом геодезичного знімання - фактичні межі земельної ділянки кадастровий номер 7110800000:02:008:0716 частково повернуті по відношенню до меж вказаної земельної ділянки, зазначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 617591 від 12 жовтня 2007 року.
При цьому, згідно з Висновком експерта, відповісти однозначно на питання, чи знаходиться паркан між будинковолодіннями по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_2 у межах земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_2 , чи на території земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1 , не можливо, оскільки координати точок поворотів меж земельної ділянки АДРЕСА_2 , зазначені у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 617591 від 12 жовтня 2007 року та в Державному земельному кадастрі, не відповідають координатам точок повороту меж, визначеним фактично на місцевості шляхом геодезичного знімання та даним «Технічної документації по підготовці державного акту на право приватної власності на землю для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею, 0,0750 га ОСОБА_2 у межах АДРЕСА_2 . 
Земельна ділянка АДРЕСА_1 - не сформована, відсутня в Державному земельному кадастрі, у неї відсутній кадастровий номер.
Судом першої інстанції в судовому засіданні досліджена копія судової справи № 2а-64-2011 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради Черкаської області про усунення порушення права користування земельною ділянкою, треті особи: ОСОБА_2 , Міськрайонне управління Держкомзему у місті Умань та Уманському районі Черкаської області. З матеріалів вказаної адміністративної справи вбачається, що ОСОБА_1 зверталася в суд із адміністративним позовом про усунення порушення права користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що відповідно до рішення Уманського міського суду Черкаської області від 11 липня 1994 року, за нею було визнано право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 .
Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_1 , складеного 20 березня 1998 року Уманською дільницею Черкаського обласного бюро технічної інвентаризації, житловий будинок та інші будівлі розміщені на земельній ділянці площею 600 кв.м, що затверджено рішенням Уманського міськвиконкому від 14 квітня 1988 року за № 245. Відповідач ОСОБА_2 самовільно захопив частину земельної ділянки міських земель, а саме проїжджої частини між вулицею Черняховського та АДРЕСА_1 , приватизував її та встановив огорожу, чим створив незручності та перешкоди позивачу при виїзді з її гаража. У зв`язку з цим, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 617591, у приватній власності ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка загальною площею 750 кв.м, хоча згідно довідки Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації від 11 грудня 2006 року та заключення про реєстрацію документів на право користування земельною ділянкою АДРЕСА_2 , площа земельної ділянки становить 600 кв.м, підтвердженням чого є рішення Уманської міської ради від 09 червня 1953 року за № 264.
У ході розгляду зазначеної адміністративної справи була призначена та проведена експертиза, висновок будівельно-технічного дослідження був врахований при ухваленні рішення у справі.
Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 жовтня 2012 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Уманської міської ради Черкаської області про усунення порушення права користування земельною ділянкою, треті особи: ОСОБА_2 , Міськрайонне управління Держкомзему у місті Умань та Уманському районі Черкаської області, - відмовлено. Вказана постанова залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2013 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 липня 2014 року.
У зазначеній постанові Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 жовтня 2012 року, з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи № 16/Буд, було встановлено, що позивачем ОСОБА_1 не було надано підтверджуючих документів стосовно того, що спірні 6 кв.м. земельної ділянки, які з її слів є для неї життєво необхідними і їх відсутність створює її якісь перешкоди, самовільно захоплені ОСОБА_2 .
Крім того, хоч і рішенням міськвиконкому від 14 квітня 1988 року за № 145 було закріплено площу 600 кв.м за домоволодінням АДРЕСА_2 , проте земельна ділянка передавалася у приватну власність згідно із затвердженим у 2002 році генпланом забудови по фактичному користуванню. Те, що земельна ділянка по площі відрізнялася від площі, раніше закріпленої, це входить до повноважень міської ради щодо вирішення питання по розпорядженню та наданню у користування чи у власність юридичним та фізичним особам земельні ділянки із земель державної та комунальної власності, дотримуючись вимог чинного законодавства, не порушуючи прав громадян, а в даному випадку права суміжних землекористувачів не було порушено. Також у висновку будівельно-технічного дослідження зазначений факт порушень користування зазначеними земельними ділянками, але без належного підтвердження, а саме графічних матеріалів, які повинні відображати дійсне становище ситуації, яка описана у дослідженні.
Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, наявні між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
У ст. 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). 
Статтею 41 Конституції України визн0430ено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.
Предметом позовних вимог є правовідносини, що виникли між сторонами з приводу усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Відповідно до пунктів «г», «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.
Зміст добросусідства закріплено у ст. 103 ЗК України. У відповідності до цієї норми власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).
Відповідно до ч. 1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельної кадастрової документації.
Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.
Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , що розділяє земельні ділянки по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . В обґрунтування доводів позовної заяви зазначено, зведений відповідачем паркан розташований на земельній ділянці позивача, яка самовільно захоплена відповідачем.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області вже було вирішено питання та виключено факт порушення прав ОСОБА_1 самовільним захопленням ОСОБА_2 земельної ділянки яка їй належить. У вказаній постанові зазначено, що земельна ділянка по площі відрізняється від площі, раніше закріпленої, при цьому права суміжних землекористувачів не порушено.
При цьому, матеріали справи та апеляційна скарга не містять інших доказів самовільного захоплення належної ОСОБА_1 іншої частини земельної ділянки відповідачем, що могло б спричинити їй перешкоди у користуванні належної їй земельної ділянки.
Крім цього, згідно з Висновком експерта № 46/21/Буд. за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи у судовій справі № 705/1221/20 було встановлено, що фактичне користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 не відповідає межам та координатам, зазначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 617591 від 12 жовтня 2007 року. При цьому, згідно з Висновком експерта, відповісти однозначно на питання, чи знаходиться паркан між будинковолодіннями по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_2 у межах земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_2 , чи на території земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1 , не можливо, оскільки координати точок поворотів меж земельної ділянки АДРЕСА_2 , зазначені у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 617591 від 12 жовтня 2007 року та в Державному земельному кадастрі, не відповідають координатам точок повороту меж, визначеним фактично на місцевості шляхом геодезичного знімання та даним «Технічної документації по підготовці державного акту на право приватної власності на землю для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею, 0,0750 га ОСОБА_2 у межах АДРЕСА_2 . Земельна ділянка АДРЕСА_1 - не сформована, відсутня в Державному земельному кадастрі, у неї відсутній кадастровий номер.
Судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що ключовими ознаками перешкод у користуванні земельною ділянкою є погіршення її стану, самовільне будівництво або використання не за призначенням, передача в суборенду без згоди, недотримання екологічних норм та створення перешкод для доступу власника чи сусідів.
При цьому, колегія суддів враховує, що основні ознаки та приклади таких перешкод включають: фактичне обмеження доступу: фізична блокада або заборона проходу чи проїзду до земельної ділянки (наприклад, встановлення воріт, паркану, перекриття дороги); самовільне використання частини або всієї ділянки; зведення будівель, споруд чи інших об`єктів на чужій землі без належного дозволу; ведення господарської діяльності на ділянці без правових підстав; засмічення та забруднення; порушення меж: самовільне встановлення або перенесення спірних межових знаків на чужу ділянку. Інші дії, що ускладнюють або унеможливлюють використання за цільовим призначенням: дії, що порушують правила добросусідства, наприклад створення надмірного затінення, шуму, вібрації, якщо це перешкоджає нормальному використанню. 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що при будівництві паркану були виявлені порушення ДБН та крім того, паркан є самочинно збудований, оскільки матеріалами справи достовірно та беззаперечно не встановлено того факту, що паркан збудований відповідачем ОСОБА_2 саме на земельній ділянці позивача ОСОБА_1 . Крім того, не встановлено, що спірний паркан є перешкодою у користуванні виділеної позивачу земельної ділянки.
З наявного в матеріалах справи Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій літньої кухні та гаража по АДРЕСА_1 від 2020 року, де об`єктом дослідження є літня кухня та гараж житлового будинку по АДРЕСА_1 основною причиною появи тріщин є просідання фундаменту будинку. Просідання фундаменту визвано замочуванням грунтової основи внаслідок потрапляння води з траншеї при влаштуванні фундаменту під огорожу садибної ділянки по АДРЕСА_2 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду, який врахував вищевказаний Звіт про те, що дефекти на стіні будинку позивача з`явилися через замочування ґрунтової основи внаслідок потрапляння води з траншеї при влаштуванні фундаменту під огорожу садибної ділянки відповідача, однак на даний час траншея відсутня, оскільки на її місці збудований фундамент під огорожу, чим виключено потрапляння води, що могло б спричинити подальше руйнування належного позивачу нерухомого майна. При цьому, позивачем не надано суду доказів, що руйнування стіни відбувалося та відбувається в теперішній час через вже існуючий паркан, а відтак не доведено, що саме паркан є причиною виникнення тріщин у стіні.
Доводи апеляційної скарги були предметом оцінки суду апеляційної інстанції і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи вищевикладене, рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 35, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повний текст постанови складено 07 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач   

Судді