Єдиний унікальний номер 205/18332/25
Номер провадження2/205/222/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 квітня 2026 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра в складі: головуючого судді – Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання – Пєтіної К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно, 
ВСТАНОВИВ:

Позивач 04 грудня 2025 року звернувся до Новокодацького районного суду міста Дніпра з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 46,3 кв.м, житловою площею 27,5 кв.м., яке належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого 17 січня 1997 року в м. Маріуполі об`єднанням підприємств житлово-комунального господарства та зареєстроване в реєстраційній книзі за № 45971, та зареєстроване в реєстрову книгу Бюро технічної інвентаризації Донецької області м. Маріуполь за № 38378 06 лютого 1997 року.
Позов мотивований тим, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло, виданого 17 січня 1997 року в м. Маріуполі об`єднанням підприємств житлово-комунального господарства та зареєстрованого в реєстраційній книзі за № 45971, та зареєстрованого в реєстрову книгу Бюро технічної інвентаризації Донецької області м. Маріуполь за № 38378 06 лютого 1997 року, ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46,3 кв.м. У зв`язку з бойовими діями на території Донецької області в тому числі і на території міста Маріуполь, а також у зв`язку з тимчасовою окупацією міста, позивач вимушений був переїхати в більш безпечний регіон України, у зв`язку з чим став проживати у АДРЕСА_2 , і є внутрішньо переміщеною особою. З метою проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру позивач звернувся із заявою за реєстраційним номером 68137654 до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Котелевської селищної ради Кисличенка О.В. Рішенням Державного реєстратора від 30 липня 2025 року № 80140282 в проведенні реєстраційних дій було відмовлено у зв`язку з тим, що відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про зареєстровані права на квартиру відсутні, а отримати необхідну інформацію з БТІ м. Маріуполя неможливо. З огляду на те, що територія м. Маріуполь Донецької області є тимчасово окупованою, позивач в іншій спосіб отримати дублікат свідоцтва про право власності не має можливості.
Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 08 грудня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 11 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
У судове засідання позивач не з`явився, натомість його представник – адвокат Сідько С.І. письмово просила розглядати справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.
Представник відповідача – Маріупольської міської ради Донецької області в судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46,3 кв.м. на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого 17 січня 1997 року в м. Маріуполі об`єднанням підприємств житлово-комунального господарства та зареєстрованого в реєстраційній книзі за № 45971, та зареєстрованого в реєстрову книгу Бюро технічної інвентаризації Донецької області м. Маріуполь за № 38378 06 лютого 1997 року (а.с. 19, 20)
У зв`язку з бойовими діями на території Донецької області в тому числі і на території міста Маріуполь, а також у зв`язку з тимчасовою окупацією міста, позивач вимушений був переїхати в більш безпечний регіон України, у зв`язку з чим став проживати у АДРЕСА_2 , і є внутрішньо переміщеною особою (а.с. 13). 
З метою проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру позивач звернувся із заявою за реєстраційним номером 68137654 до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Котелевської селищної ради Кисличенка О.В. 
Рішенням Державного реєстратора від 30 липня 2025 року № 80140282 в проведенні реєстраційних дій було відмовлено у зв`язку з тим, що відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про зареєстровані права на квартиру відсутні, а отримати необхідну інформацію з БТІ м. Маріуполя неможливо (а.с. 14). 
Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
У відповідності із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Враховуючи обставини справи, те, що позивач на теперішній час позбавлений можливості відновити оригінал свідоцтва про право власності на належне їй нерухоме майно, отримати дублікат правовстановлюючого документу, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15-16, 316-317, 319, 321, 328, 392 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 76-77, 81, 89, 141, 247, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України, 

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Маріупольської міської ради Донецької області (код ЄДРПОУ: 33852448, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, буд. 11) про визнання права власності на нерухоме майно – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 46,3 кв.м, житловою площею 27,5 кв.м., яке належить йому на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого 17 січня 1997 року в м. Маріуполі об`єднанням підприємств житлово-комунального господарства та зареєстроване в реєстраційній книзі за № 45971, та зареєстроване в реєстрову книгу Бюро технічної інвентаризації Донецької області м. Маріуполь за № 38378 06 лютого 1997 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Басова