КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/7277/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса юридична: пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ Донецька обл., інд. 84122; тимчасова адреса для листування: вул. Надії Алексєєнко, 106, м. Дніпро, 49008; ЄДРПОУ 13486010)
про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивачка звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.08.2025 про відмову в призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 27.12.1996 по 30.12.2004 як такий, що визначає право на виплату грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за її заявою від 20.08.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що після оформлення їй пенсії за віком, виявила, що їй не було нараховано грошову допомогу згідно до п. 7-1 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому у 20.08.2025 звернулася із відповідною заявою до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, однак рішенням від 28.08.2025 їй відмовлено в виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій згідно до п. 7-1 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Ухвалою суду від 03 листопада 2025 року відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачці правомірно відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки на момент звернення із заявою стаж позивачки в закладах яких має право на призначення одноразової допомоги складав 26 років 25 днів з необхідних 30 років.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 працювала на посаді лікаря в лікарнях державної та комунальної форми власності, зокрема, в такі періоди:
- з 16.08.1990 по 29.07.1991 (0 років 11 місяців 14 днів) лікарем-інтерном по педіатрії в Білоцерківській міській дитячій лікарні, що підтверджується довідкою від 13.08.2025 №422/02-11;
- з 23.09.1991 по 31.01.1993 (1 рік 4 місяці 9 днів) лікарем-педіатром, а потім лікарем відділення швидкої та невідкладної допомоги у Жовтоводській міській лікарні, що підтверджується довідкою від 25.04.2025 №30/2025;
- з 16.02.1993 по 28.07.2021 (28 років 5 місяців 12 днів) лікарем з функціональної діагностики та лікарем-дерматовенерологом Смолінської медико- санітарної частини, що підтверджується довідкою від 12.06.2025 №01-11/337;
- з 11.01.2022 по 03.06.2025 (3 роки 5 місяців 6 днів) лікарем загальної практики – сімейним лікарем Новоархангельської лікарської амбулаторії, що підтверджується довідкою від 17.06.2025 №319.
02.06.2025 позивач досягла 60-річного віку і звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком від 17.06.2025, за результатами розгляду заяви їй було призначено пенсію.
20.08.2025 позивачка звернулась до пенсійного органу із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058). До заяви про перерахунок пенсії додані наступні документи: паспорт; ідентифікаційний код; трудову книжку; довідку про підтвердження наявного трудового стажу від 12.06.2025 №01-11/337 за період роботи з 16.02.1993 по 28.07.2021; довідку від 25.04.2025 №30/2025 за період роботи з 23.09.1991 по 31.01.1993; довідку про підтвердження наявного трудового стажу від 17.06.2025 №319 за період роботи з 11.01.2022 по теперішній час; довідку від 13.08.2025 №422/02-11 за період роботи з 16.08.1990 по 29.07.1991.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач) від 28.08.2025 позивачці відмовлено в призначенні вищезазначеної допомоги через брак спеціального стажу роботи, оскільки до нього не було зараховано період з 27.12.1996 по 30.12.2004, тому що установа не відносилася до МОЗ України, а була передана до Держкоматому.
Не погоджуючись з діями Головного управління, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пунктом е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення (далі Закон №1788) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, зокрема, з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців.
Відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058) встановлено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України №1191 від 23.11.2011 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, яким визначено умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок №1191).
Пунктом 2 Порядку №1191 встановлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909 ( 909-93-п ) "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".
Згідно до п.5 Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 (далі Перелік №909) затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до пункту 1 якого посада музичного керівника в дошкільних навчальних закладах всіх типів та посади директорів, їх заступників з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючих відділами (лабораторіями, кабінетами), художніх керівників, керівників гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи віднесені до посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Переліком №909 установлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років - у позашкільних навчальних закладах: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Згідно статті 28 Закону України «Про освіту» 23 травня 1991 року №1060-XII (який був чинний до 28.09.2017) система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.
Згідно зі статтею 29 Закону України «Про освіту» №1060-XII структура освіти включає дошкільну освіту; загальну середню освіту; позашкільну освіту; професійно-технічну освіту; вищу освіту; післядипломну освіту; самоосвіту.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про освіту» від 5 вересня 2017 року №2145- VIII (чинний з 28.09.2017), невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.
Пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (Закон №1788-XII) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Згідно з пунктом 2 Порядку обчислення страхового стажу до страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 (Порядок №1191), до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".
Відповідно до пункту 5 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Згідно зі статті 62 Закону№1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 позивачка працювала з 16.02.1993 по 28.07.2021 (28 років 5 місяців 12 днів) лікарем з функціональної діагностики та лікарем-дерматовенерологом Смолінської медико-санітарної частини, що підтверджується довідкою від 12.06.2025 №01-11/337.
Оцінюючи доводи відповідача про відсутність підстав для виплати позивачу десяти місячних пенсій, що не підлягають оподаткуванню оскільки в період з 27.12.1996 по 30.12.2004, установа не відносилася до МОЗ України, а була передана до Держкоматому, суд зазначає про їх необґрунтованість, з наступних підстав.
Так, спеціальний стаж роботи позивача в закладах охорони здоров`я з період часу 1996-2006 роки підтверджується постановами КМУ №370 від 07.06.1994 року, №1200 від 14.09.2004 року, які чітко визначають державну форму власності медичних закладів, в який працювала позивачка.
Крім того, стаж роботи позивачки в закладах охорони здоров`я з період часу 1996-2006 роки підтверджується наказами:
- Державного комітету України по використанню ядерної енергії від 27.11.1996 N 540 «Про прийняття до сфери управління Держкоматому України спеціалізованих медико-санітарних частин об`єктів атомної енергетики і промисловості»;
- Державного комітету України по використанню ядерної енергії від 21.01.1997 N 17 «Про створення спеціалізованої медико-санітарної частини № 1 Держкоматому України»;
- витягу з Опису N1 справ постійного зберігання за 1993 1997р.р. Державного комітету України по використанню ядерної енергії;
- Міністерства енергетики України від 19.06.1998 N101 «Про затвердження складу Міністерства енергетики України», та витягу з додатку 1 до наказу, згідно якого СМСЧ №17 входило до складу Міненерго;
- Міністерства палива та енергетики України від 02.10.2000 N445 «Про затвердження переліку державних підприємств, установ, організації та господарських товариств», та витягу з додатку до наказу, згідно якого СМСЧ N17 належало до сфери управління Міністерства палива та енергетики України;
- Міністерства палива та енергетики України від 29.12.2001 N717 «Про затвердження переліку державних підприємств, установ і організації та господарських товариств», та витягу з додатку 1 до наказу, згідно якого СМСЧ №17 належало до сфери управління Міністерства палива та енергетики України;
- Міністерства палива та енергетики України від 21.09.2004 N576 «Про реорганізацію СМСЧ № 17».
Таким чином, стаж роботи позивача в період часу з 1996 по 2006 рік є стажем роботи в медичних закладах державної форми власності, які були підпорядковані Міністерству палива та енергетики України, Міністерству енергетики України та Державному комітету України по використанню ядерної енергії та підлягає врахуванню до спеціального стажу.
Оскільки інших доводів щодо відсутності підстав для отримання позивачкою грошової допомоги Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області суду не надало, поивачка. є особою, яка на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і має страховий стаж більше 30 років на таких посадах, а також вона до цього не отримували будь-яку пенсію, тому при призначенні пенсії за віком їй повинна бути виплачена грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Згідно частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У відповідності до вимог статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
При цьому, є безпідставними та відхиляються судом викладені відповідачем доводи на підтвердження правомірності прийняття оспорюваного рішення, які викладені як у оспорюваному рішенні, так і у відзиві на позов, оскільки такі твердження пенсійного органу спростовуються встановленими судом вищенаведеними обставинами у даній справі.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням вимог частини 2 статті 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність прийняття пенсійним органом рішення, оформлене листом №2913-2428/С-02/8-1100/24 від 12 березня 2024 року, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи оспорюване рішення, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Так, за приписами статті 245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Окрім того, за приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.
Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.
Також слід зазначити, що за приписами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 року (остаточне) у справі Кечко проти України зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
Також, задовольняючи позов у наведеній частині, судом враховується і те, що Конституційний Суд України у п.3.4 Рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 зазначив, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).
Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог пповністю.
Судові витрати у справі (судовий збір в сумі 968,96 грн) належить розподілити відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, присудивши їх позивачці з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. 
Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса юридична: пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ Донецька обл., інд. 84122; тимчасова адреса для листування: вул. Надії Алексєєнко, 106, м. Дніпро, 49008; ЄДРПОУ 13486010) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.08.2025 про відмову в призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 27.12.1996 по 30.12.2004 як такий, що визначає право на виплату грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 968, 96 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржене у 30-денний строк з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду О.В. КРАВЧУК