Справа № 195/1724/25
Провадження № 2/195/158/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.02.2026 року с-ще Томаківка
Дніпропетровської області 
Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: 
головуючого — судді Колодіної Л.В.,
при секретарі судового засідання — Левкович Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Томаківка Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,  

В С Т А Н О В И В :
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» (надалі - ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 38828,41 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 
22.08.2022 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 укладено угоду №1325915618, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» надано позичальнику грошові кошти на наступних: встановлена сума кредитного ліміту 23100 грн.; тип кредиту — кредит; строк користування 60 місяців; цільове призначення кредиту — н споживчі потреби. В подальшому АТ «Таскомбанк» набуло статусу кредитора за кредитним договором у зв`язку з укладенням договору, що був укладений між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЦФР».
ТОВ «ФК «ЦФР» виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, що підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою відповідача. В свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 02.12.2024 року загальний розмір заборгованості становив 38828,41 грн.
02.12.2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором укладеним між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем.
Ухвалою суду від 03 листопада 2025 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Сторони в судове засідання не з`явилися.
Представник позивача ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» - адвокат Плачинда К.О., який діє на підставі довіреності від 18 березня 2025 року, в судове засіданні не з`явився. Надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 у своїй заяві просить суд розглянути справу за її відсутності у судовому засіданні. Позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні, оскільки кредитний договір 1325915618 від 22.08.2022 року з ТОВ «ФК «ЦФР» вона не укладала. Крім того, просить суд звернути увагу на ту обставину, що договір про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021 року було укладено до моменту укладення кредитного договору 1325915618 від 22.08.2022 року, а отже між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» на час укладення договору відступлення права вимоги від 01 вересня 2021 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора і не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору. .
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Як вбачається з ч. 5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.  Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Згідно вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Відповідно до вимог ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).  Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до вимог ст.ст. 633, 634 ЦК України умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим товариство має підтвердити, що на час укладання відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. 
Судом встановлено наступні обставини. 
Так, 22.08.2022 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та громадянкою ОСОБА_1 укладено кредитний договір 1325915618, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» надав позичальнику кредит у сумі 23100,00 грн. строком кредиту - 60 місяців на будь які цілі, безготівковим шляхом, або готівкою, протягом 3 банківських днів від дня укладення договору, з відсотковою ставкою з — 5,00% початкових відсотків та 3,5 щомісячних відсотків від суми боргу (а.с. 8-10).
Відповідно до умов Паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №5915618 від 22.08.2022 відповідачка отримала кредит в розмірі 23100,00 грн., строком на 60 місяців, зі сплатою процентів в розмірі 10,99 % річних, процентів при наданні кредиту в розмірі 5,00 % та щомісячних процентів в розмірі 3,50 % (а.с. 7). 
01.09.2021 року між ТОВ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЦФР» було укладено договір про відступлення права вимоги №01/09/21 за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (а.с. 12-15).
Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог (зразок якого наведено у додатку 1 до цього договору) із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього договору. Передача кредитних справ та іншої документації за кредитом регламентується окремим договором зберігання, що укладається між сторонами. Розмір заборгованостей позичальників, права вимоги до яких відступається згідно реєстру прав вимог, вказується у кожному окремому реєстрі до цього договору (пункт 2.2 договору № 01/09/21).
Відповідно до пункту 3.1.1 договору № 01/09/21 первісний кредитор протягом кожного робочого дня передає захищеними каналами зв`язку новому кредитору дані по позичальнику, за яким згідно даного договору відбудеться відступлення прав вимоги, які були оформлені первісним кредитором того ж робочого дня.
Право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог та зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до позичальників стосовно і заборгованостей по кредитним договорам, а також по відношенню до поручителів стосовно їх зобов`язань за договорами забезпечення. Разом із правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ним права в повному обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (пункт 3.4 договору № 01/09/21).
Факт передачі права вимоги за вищевказаним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджуються реєстром прав вимоги від 29 листопада 2021 року до договору відступлення права вимоги № 01/09/2021 від 01 вересня 2021 року (а.с.19).
22.08.2022 року громадянці ОСОБА_1 ТОВ «ФК «ЦФР» повідомило про відступлення права вимоги за кредитним договором №1325915618 від 22.08.2022 року на користь АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року (а.с. 11). 
02.12.2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу №НІ/11/25-Ф, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами (а.с. 20-25).
Згідно акту прийому-передачі Реєстру прав вимоги за Договором факторингу №НІ/11/25-Ф від 02.12.2024 АТ «ТАСКОМБАНК» передало ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» реєстр прав вимоги кількістю 3032 шт., після чого з урахуванням п. 2.1 договору факторингу №НІ/11/25-Ф від 02.12.2024 від клієнта до фактора переходять права вимоги боргу від позичальника і факт ор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх боргів. Загальна сума боргу складає 58023152,52 грн. 
Згідно витягу з додатку до договору факторингу №НІ/11/25-Ф від 02.12.2024 від 02.12.2024 року вказано боржника: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , номер кредитного договору 1325915618, дата договору 22.08.2022, загальний залишок заборгованості: 38828,41 грн. (а.с. 26).
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором кредитним договором №1325915618 від 22.08.2022 року станом на 02 грудня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 становить 38828,41 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту –22049,85 грн.; заборгованості по відсоткам (в т.ч. простроченим) – 3169,80 грн.; заборгованості по щомісячним процентам – 13608,76 грн. (а.с. 66).
Позивачем до позовної заяви додана виписка по особовому рахунку за період з 22 серпня 2022 року по 02 грудня 2024 року (а.с. 27-65).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. 
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.
Так, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 1325915618 був укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 22 серпня 2022 року, натомість договір відступлення права вимоги № 01/09/21, за яким ТОВ «ФК «ЦФР» відступило право вимоги АТ «Таскомбанк», був укладений 01 вересня 2021 року, тобто, на момент укладення договору відступлення права вимоги ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати АТ «Таскомбанк» на підставі договору відступлення права вимоги від 01 вересня 2021 року.
Вбачається також, що на час укладення договору відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Інформація про ОСОБА_1 як боржника надана у витягу з реєстру боржників від 23 серпня 2022 року АТ «Таскомбанк», тобто більше ніж через 11 місяців після укладення договору відступлення права вимоги.
Отже, між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» на час укладення договору відступлення права вимоги від 01 вересня 2021 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідачки, які виникли після укладення цього договору.
Після того, 02.12.2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу №НІ/11/25-Ф, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами.
Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 22.08.2022 року між нею та ТОВ «ФК «ЦФР».
Встановивши, що на момент укладення договору відступлення права вимоги від 01 вересня 2021 року боргові зобов`язання за кредитним договором від 22.08.2022 року ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору на час укладення договору відступлення права вимоги від 01 вересня 2021 року, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Таким чином, встановивши, що кредитним договором № 1325915618, укладеним між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 22.08.2022 року не порушувалися права і законні інтереси АТ «Таскомбанк», а після того і ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», суд дійшов висновку, що останній не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за вказаним вище кредитним договором.
Щодо судових витрат.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України суд повинен вирішити питання, як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 3 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів.
Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами, - у разі відмови в позові - на позивача.
Керуючись ст.ст. 13, 76-78, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 280-282, 295 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :
у задоволенні позовних вимог ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення.
Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: https://court.gov.ua/sud0442/.
В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні дані сторін та інших учасників справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», ІКЮО: 40340222, (місцезнаходження 03035, м. Київ, пл. Солом`янська, 2;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя:	  	Л.  В.  Колодіна