ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1673/26 Справа № 173/919/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Челюбєєв Є.В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів:Петешенкової М.Ю., Макарова М.О.,
за участю секретаря судового засідання — Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Троїцька Марина Вадимівна, на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2025 року та додаткове рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2025 року у складі судді Челюбєєва Є.В. по справі № 173/919/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа — Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дітей, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дітей, –

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 подала через суд позовну заяву, пред`явлену до ОСОБА_2 , визначивши третьою особою Службу у справах дітей Кам`янської міської ради, на предмет визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із нею, обґрунтовуючи це тим, що рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року шлюб між ними розірвано, в якому сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Діти фактично проживають з позивачем в м. Кам`янське з 14 лютого 2023 року по теперішній час, але зареєстровані за адресою фактичного місця проживання батька в м. Верхівцеве. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 липня 2024 року, відповідачу визначено дні та час на побачення і спілкування з дітьми. Відповідач продовжує зловживати своїми батьківськими правами, а саме, після зустрічей не хоче відпускати сина до матері. Відповідач створює штучні перешкоди щодо місця проживання дітей шляхом маніпулювання тим, що з татом буде краще. Також відповідач неодноразово наголошував про бажання забрати сина за кордон. Діти хочуть проживати з матір`ю і бояться, що батько забере їх жити до себе. Згоду на зняття з реєстрації місця проживання дітей з м. Верхівцеве та реєстрацію їх у фактичному місці проживанні м. Кам`янське - відповідач не надає. Молодший син сторін ОСОБА_5 має проблеми з мовленням і потребує додаткових занять та уваги матері, дитина відвідує заклад дошкільної освіти в м. Кам`янське, займається з приватним логопедом у м.Кам`янське та у разі зміни місця проживання та місця виховання дитина втратить друзів та стабільність, в оточенні до якого звик. Старша донька сторін ОСОБА_6 навчається у Верхівцевському ліцеї №1 BMP з першого класу. Не зважаючи на проживання в м.Кам`янське, донька не виявляє бажання жити з батьком. У позивача стабільний дохід, є квартира у власності, під наркологічним чи психічним наглядом не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалась, в розшуку не перебуває, судимості не має. Стиль спілкування з дитиною, методи її виховання у позивача та відповідача є різними. У разі зміни на даний час дітьми умов життя, оточення та місця проживання призведе до порушення їх прав та не буде відповідати волевиявленню та інтересам дітей. На думку позивача, враховуючи місце навчання та виховання дітей, їх сталі соціальні зв`язки, проживання з матір`ю, доцільним є визначення місця проживання дітей з матір`ю, адже таке рішення буде відповідати найкращому забезпеченню інтересів дітей і в той же час не буде істотно порушувати права відповідача на спілкування з дітьми, оскільки право відповідача щодо участі у спілкуванні та вихованні дітей захищено в судовому порядку. Невизначення постійного місця проживання дітей позбавляє позивача можливості вирішувати нагальні питання виховання та здорового розвитку дітей саме у м. Кам`янське, де вони фактично проживають. 
У травні 2025 року ОСОБА_2 звернувся через суд із зустрічною позовною заявою, пред`явленою до ОСОБА_1 , визначивши третьою особою Службу у справах дітей Кам`янської міської ради, на предмет визначення місця проживання дітей почергово з кожним із батьків у порядку: два тижні з батьком за його місцем проживання, та два тижні з матір`ю за її місцем проживання. Також просив починати двотижневий період проживання дітей з кожним із батьків з 10.00 год неділі та завершувати через два тижні о 10.00 год неділі. Перші два тижні кожного місяця діти повинні проживати з батьком та по завершенню цих двох тижнів, протягом яких діти проживали з батьком чи матір`ю, той з батьків, з ким вони проживали, зобов`язаний супроводити (привезти) дітей до місця проживання іншого з батьків та передати від фізичну опіку іншого з батьків.
В обґрунтування зустрічних вимог ОСОБА_2 послався на те, що рішенням Виконавчого комітету Кам`янської міської Ради Дніпропетровської області від 05 липня 2023 року йому був визначений порядок участі у вихованні малолітніх дітей, однак ОСОБА_1 рішення не виконувала. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 липня 2024 року було визначено йому порядок участі у вихованні малолітніх дітей та встановлено час спілкування з дітьми. Виконавчий лист по справі був пред`явлений ним до виконання. Рішення суду ОСОБА_1 також не виконує, продовжує перешкоджати йому у побаченнях з дітьми, посилаючись або на хворобу дітей, або на небажання дітей бачитись з ним. З донькою він не зміг побачитись жодного разу, а з сином зміг побачитись без перешкод матері лише раз, при цьому син повідомив, що мама забороняє йому і сестрі спілкуватися з ним і сварить, коли вони хочуть йому зателефонувати або кудись з ним поїхати. В присутності матері діти відмовляються спілкуватись з ним, при цьому не можуть пояснити причину. Вважає, що з боку ОСОБА_1 чиниться психологічний тиск на дітей, вона ніяк не сприяє їх з дітьми побаченням, а навпаки, настроює дітей проти нього. З моменту припинення шлюбних відносин із ОСОБА_1 з 2023 року, він позбавлений можливості особистого спілкування з дітьми, може дізнаватись про їх навчання та стан здоров`я лише із офіційних відповідей на запити, які неодноразово ним робились до учбових закладів дітей і до лікарні щодо стану їх здоров`я. Вважає, що постійні хвороби молодшого сина ОСОБА_5 свідчать про незадовільні умови проживання дитини, про неналежний догляд за дитиною з боку матері та її безвідповідальне і байдуже відношення до стану здоров`я сина. Він має вільний графік роботи, і це дозволяє йому без прив`язки до режиму роботи підлаштовуватись під будь-які потреби дітей, в той час як ОСОБА_1 є найманим працівником, має п`ятиденний робочий тиждень, і їй значно складніше забезпечувати вчасне і без пропусків відвідування дітьми школи, садочку, лікарів. У його будинку створені всі умови для всебічного розвитку, навчання, відпочинку та оздоровлення дітей, вони мають окрему обладнану дитячу кімнату, будинок є знайомим і звичним для них місцем проживання, тому вважає за доцільне визначити місце проживання дітей не тільки з матір`ю, а і разом з ним протягом двох тижнів на місяць, що, в першу чергу, буде відповідати інтересам дітей. 
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дітей - відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дітей - задоволено.
Визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почергово з кожним з батьків, у такому порядку: два тижні з батьком ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , два тижні з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .
Двотижневий період проживання дітей з кожним з батьків починається з 10:00 год. неділі та завершується через два тижні о 10.00 год. неділі.
По завершенні двох тижнів, протягом яких діти проживали з батьком чи матір`ю, той з батьків, з ким вони проживали, зобов`язаний супроводити (привезти) дітей до місця проживання іншого з батьків та передати під фізичну опіку іншого з батьків.
Перший двотижневий період проживання дітей визначити з матір`ю ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн (а.с.222-232 Том І).
Рішення суду мотивовано тим, що як мати, так і батько дітей належним чином ставилися до виконання своїх батьківських обов`язків, висловлюють бажання в однаковій мірі піклуватися про дітей, позитивно характеризуються за місцем проживання, матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання та розвитку дітей. У той же час між сторонами існує особистий конфлікт та неприязні стосунки, що безпосередньо вплинуло на стосунки дітей із батьком та що унеможливило вирішення питання про фізичну опіку з боку батька щодо їхніх спільних дітей в позасудовому порядку. Однак, суд першої інстанції вважав вірним, що використання спільної фізичної опіки у цій справі спрямоване на повернення батька у життя і виховання дітей, які потребують як материнського, так і батьківського виховання, що у їх синтезі формують основу становлення дітей як повноцінних членів суспільства та що узгоджується з положеннями Конвенції про права дитини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Загальними коментарями № 14 від 29 травня 2013 року Комітету ООН з прав дитини, Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентської Асамблеї Ради Європи, Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року, Сімейного кодексу України та ЗУ “Про охорону дитинства”. 
Разом з цим суд першої інстанції відзначив, що орган опіки хоча і визнав доцільність проживання дітей разом із матір`ю, при цьому не встановлював недоцільності застосування моделі спільної фізичної опіки над малолітніми дітьми обома батьками.
Додатковим рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, з підстав їх доведеності, співмірності та обґрунтованості (а.с.22-24 Том ІІ). 
Не погодившись з рішеннями суду,  ОСОБА_1 у жовтні 2025 року через свого представника — адвоката Троїцьку М.В. в системі “Електронний суд” подала апеляційну скаргу, в якій просить як основне рішення суду, так і додаткове скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її первісні позовні вимоги у повному обсязі, визначивши місце проживання дітей разом із нею, у зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 відмовити. Також просила відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на правову допомогу на його користь (а.с.33-37 Том ІІ).
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано ставлення батьків до дітей та навпаки, тобто, суд не надав оцінки тому факту, що діти з народження та по сьогодні проживають разом із матір`ю, зокрема, після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 . Також не враховано, що ОСОБА_2 не вчиняє жодних дій щодо проводження спільного часу з дітьми, не намагається зберегти емоційний контакт з ними. Приїздив лише на день народження сина, подарував подарунок та поїхав, а зі старшою донькою навіть не спілкувався. Скаржник вважає, що проживання дітей по два тижні з кожним з батьків — це формат постійної зміни місця проживання дітей, що суперечить інтересам дітей та може завдати психологічної травми, виходячи з того, що діти потребують усталеного і звичного передбачуваного середовища для проживання. Також наголосила на тому, що батько дітей проживає в іншому місці — м. Верхівцеве, а тому двотижневий переїзд дітей в інше місце спричинить їх постійне відірвання від усталеного життя та побуту, змінить графік дітей та призведе до постійних незручностей з довготривалим проїздом до навчальних закладів, гуртків та неможливість користуватись своїми речами, які знаходяться в квартирі матері у м. Кам`янське. Суд першої інстанції, на думку скаржника, не врахував, що діти є різної статі, дівчинка є підлітком та їй необхідно окреме приміщення для проживання у помешканні, чого ОСОБА_2 не зазначав, як і не зазначав про його можливість привозити та відвозити молодшого сина до садочку та логопеда у м. Кам`янське. Разом з цим скаржник вважала, що суд першої інстанції не врахував думку дитини — доньки ОСОБА_6 , яка виказала бажання проживати разом із мамою, як і не врахував висновки органу опіки та піклування щодо доцільності проживання дітей разом із матір`ю. 
Оскаржуючи додаткове рішення скаржник наголосила, що ані ОСОБА_2 , ані його представником в зустрічній позовній заяві (прохальній частині) та після закінчення судових дебатів не заявлялось клопотання про відшкодування судових витрат, які входять до предмету доказування. Скаржник та її адвокат були позбавлені можливості подавати клопотання про зменшення витрат та навіть не мали уявлення про орієнтовний їх розрахунок, що, на думку скаржника, є підставою для скасування додаткового рішення та відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 
ОСОБА_2 та третя особа, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавали, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції по суті апеляційної скарги.
Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1  та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2011 року.
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2023 року шлюб між  ОСОБА_1  та ОСОБА_2 було розірвано.
Під час шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Соборним районним у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади, малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно акту №179, складеного комісією КП Кам`янської міської ради «Добробут» за участю мешканців будинку, ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 постійно проживають за адресою АДРЕСА_2 з 14 лютого 2023 року.
Відповідно довідки КЗ «Заклад дошкілької освіти (ясла-садок) № 43 «Зоренька» Кам`янської міської ради Коник Н.Є. відвідує середню групу вказаного дошкільного закладу. Дитина живе та виховується з мамою ОСОБА_1 . ОСОБА_7 відвідує з задоволенням. Мати завжди цікавиться розвитком компетентності з освітніх напрямків навчання сина, виконує разом з сином рекомендації вихователя, дитина має все необхідне для життя і відвідування дошкільного закладу.
Згідно характеристики мовленнєвого розвитку дитини наданої логопедом ОСОБА_8 , ОСОБА_3 відвідує заняття з логопедом, оскільки має порушення мовлення. На заняття дитину приводить мати, іноді бабуся.
Як встановлено з характеристики, наданої Верхівцевським ліцеєм №1 ВМР Кам`янського району Дніпропетровської області, малолітня ОСОБА_4 є ученицею 7 класу цього навчального закладу, батьки цікавляться навчанням дитини та відповідально ставляться до її виховання, відкликаються на прохання класного керівника, за потребою відвідують школу, мати входить до складу батьківського комітету.
Згідно медичних довідок від 03 березня 2025 року, виданих Верхівцевським ЦПМСД ВМР, ОСОБА_4 на ”Д” обліку з приводу хронічних захворювань не перебуває. ОСОБА_3 перебуває на “Д” обліку дитячого ортопеда з діагнозами “Двостороння вроджена клишоногість”, та сімейного лікаря з діагнозом “Бронхопневмонія реконвалесцент”. На прийом з дітьми приходить мати.
Рішенням № 280 Виконавчого комітету Кам`янської міської Ради Дніпропетровської області від 05 липня 2023 року ОСОБА_2 був визначений порядок участі у вихованні малолітніх дітей.
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 липня 2024 року було визначено ОСОБА_2 порядок участі у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлено наступний час спілкування з дітьми:
-з 10-00 субота до 10-00 неділі щотижня;
-в День народження батька ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з 10-00 до 14-00;
-в День народження бабусі ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) з 10-00 до 17-00;
-на наступний день після ОСОБА_9 з 10-00 до 14-00;
- ІНФОРМАЦІЯ_5 з 10-00 до 19-00;
-на наступний день після народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 10-00 до 19-00;
-на наступний день після народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10-00 до 19-00;
-на наступний день після Великодня з 10-00 до 18-00;
-один тиждень кожного місяця влітку за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_1 ;
-зимові, весняні, осінні канікули (три дні в тиждень) за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_1 ..
На підставі виконавчого листа № 208/8724/23 від 23 липня 2024 року, виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, 18 лютого 2025 року було відкрито виконавче провадження № 77223981.
Відповідно довідки практичного психолога ОСОБА_10 від 16 квітня 2025 року в межах виконавчого провадження №77223981 відбулося відвідування дітей за місцем мешкання їх матері. В ході зустрічі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не виявили позитивних емоцій відносно батька, не звертались до нього з будь - яких питань, не ініціювали комунікацію і не були налаштовані взаємодіяти разом із ним, поводилися напружено, що може свідчити про порушений емоційний зв`язок між ОСОБА_2 та дітьми. Діти потребують корекційно - відновлювальної роботи з психологом спрямованої на мінімізацію і подолання негативного досвіду отриманого внаслідок сталого конфлікту між батьками.
Постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавче провадження №77223981 закінчено, оскільки в результаті проведених державним виконавцем дій встановлено, що діти відмовились йти до батька, а ОСОБА_1 не створювала перешкод щодо спілкування батька з дітьми.
Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_2 , де зареєстрована та проживає, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 14 лютого 2023 року, посвідченого державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г.
З оглянутої судом довідки про доходи встановлено, що ОСОБА_1 працює поліцейським у Департаменті патрульної поліції та має стабільний дохід. За місцем проживання та роботи ОСОБА_1 характеризується позитивно.
Також ОСОБА_2 відповідно до характеристики Верхівцевської міської ради за місцем проживання характеризується задовільно.
Згідно акту обстеження умов проживання, складеного представниками Служби у справах дітей Верхівцевської міської ради, за місцем проживання ОСОБА_2 створені всі належні умови для проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , дохід родини в місяць складає 120 000 грн.
Відповідно розрахунку заборгованості наданого Верхньодніпровським відділом державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ОСОБА_2 сплачує ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей та станом на квітень 2024 року заборгованості по сплаті аліментів не має.
Отже, задовольняючи позовні вимоги зустрічного позивача ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку. Бажання дитини проживати із одним з батьків не має бути вирішальним для суду, якщо це не сприяє захисту прав та інтересів дитини.
Суд першої інстанції, оцінюючи докази у справі, вважав встановленим, що доказів жорстокого поводження батька з малолітніми дітьми, притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення домашнього насильства, учасниками справи не надано та судом таких фактів не встановлено. При цьому суд першої інстанції вважав доведеним зустрічним позивачем ОСОБА_2 , що малолітні діти тривалий час не мають належних контактів з ним, проживають з матір`ю, і саме під впливом цих обставин висловлюють бажання не змінювати місце проживання. Однак, вочевидь діти потребують і батьківської турботи та безумовної любові, яка має позитивно впливати на їх розвиток, тому суд першої інстанції вважав правомірним застосувати модель виховання дітей сторонами у вигляді спільної фізичної опіки та утримання обома батьками у рівних умовах, які ними створені за їх місцями проживання для дітей, враховуючи також, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дітей з матір`ю несе лише рекомендаційних характер.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
У статті 5 Конвенції ООН про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу.
У статті 5 Закону України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків» визначено, що державна політика щодо забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків спрямована, зокрема, на утвердження ґендерної рівності; недопущення дискримінації за ознакою статі; забезпечення рівної участі жінок і чоловіків у прийнятті суспільно важливих рішень; забезпечення рівних можливостей жінкам і чоловікам щодо поєднання професійних та сімейних обов`язків; підтримку сім`ї, формування відповідального материнства і батьківства; виховання і пропаганду серед населення України культури ґендерної рівності, поширення просвітницької діяльності у цій сфері; захист суспільства від інформації, спрямованої на дискримінацію за ознакою статі.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Виходячи зі змісту частини шостої статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.
Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частина друга статті 161 СК України).
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.
У пункті 67 Загального коментаря № 14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.
У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2).
Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4).
Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений.
У § 49 рішення «Zaunegger v. GERMANY» (заява № 22028/04 від 03 грудня 2009 року) Європейський суд з прав людини підкреслив, що різниця у поводженні є дискримінаційною для цілей статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо вона не має об`єктивного та розумного виправдання, тобто якщо вона не переслідує законної мети або якщо немає розумного зв`язку, пропорційності між використаними засобами та поставленою метою. Рішення щодо надання опіки мають ґрунтуватися на найкращих інтересах дитини, а у випадку конфлікту між батьками ці питання мають ретельно досліджуватися національними судами (§ 61). У цій справі ЄСПЛ визнав, що батько, який на національному рівні вимагав і не отримав спільного опіки щодо доньки, зазнав дискримінації.
З урахуванням вищезазначеного, при вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд, керуючись найкращими інтересами дитини, з урахуванням обставин справи має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним з батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків чи застосування спільної батьківської опіки (поділу батьківського часу) з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком.
У постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року у справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20, від 05 березня 2025 року у справі № 199/7566/22 Верховний Суд послідовно звертав увагу на можливість застосування судами моделі спільної батьківської опіки над дитиною.
Верховний Суд у своїй постанові від 06 серпня 2025 року у справі № 172/491/22 зауважував, що під час вирішення питання щодо можливості встановлення спільної батьківської опіки, суди, окрім загальних обставин, мають також враховувати: бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала разом з ним, згоду на участь у її вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин з дитиною та бажання останньої спілкуватися з обома батьками; відсутність обставин, зазначених у частині другій статті 161 СК України, а також інших обставин, що можуть становити загрозу інтересам дитини; наявність у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною; місце проживання кожного з батьків, що знаходиться відносно недалеко від звичайного місця проживання дитини (сформованих місць життєвих інтересів дитини) тощо.
При цьому Верховний Суд зазначав, що труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна батьківська опіка, поділ батьківського часу сприяють спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносять користь стосункам матір-дитина і батько-дитина.
При вирішенні спору щодо визначення місця проживання дитини, батьківської опіки, поділу батьківського часу суд, виходячи з найвищих інтересів дитини, справедливої рівноваги між конкуруючими інтересами кожного з батьків та інтересів громадянського суспільства, враховуючи обставини конкретної справи, уповноважений застосувати найкращий для дитини варіант батьківської опіки, отже застосування судом тієї чи іншої моделі батьківської опіки, поділ батьківського часу у визначеній судом пропорції не є виходом за межі позовних вимог про визначення місця проживання дитини, а є застосуванням принципу найкращих інтересів дитини.
Суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (пункти 6.56-6.58), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.58)).
При вирішенні спорів щодо дітей вирішальним є питання, чи було забезпечено справедливу рівновагу між задіяними конкуруючими інтересами: інтересами дитини, двох батьків і громадського порядку, в межах свободи розсуду, наданої державі у таких питаннях (Maumousseau і Washington v. France,заява № 39388/05 від 06 грудня 2007 року, § 62), проте, не забуваючи, що найвищі інтереси дитини мають бути першочерговим міркуванням (Gnahore v. France, заява № 40031/98 від 19 вересня 2000 року, § 59; X v. Latvia [ВП], заява № 27853/09 від 26 листопада 2013 року, § 95). В останній справі ЄСПЛ підкреслив, що існує широкий консенсус, у тому числі й у міжнародному праві, на користь думки, що найкращі інтереси дитини мають першочергове значення (§96). Інтереси батьків, особливо у регулярному спілкуванні з дитиною, лишаються, однак, тим чинником, який слід враховувати при врівноважуванні різних задіяних інтересів (Kutzner v. Germany, заява № 46577/99 від 26 грудня 2002 року, §§ 58, 62).
У § 79 рішення ЄСПЛ Kutzner v. Germany, заява № 46577/99 від 26 грудня 2002 року, зазначено, що розірвання контактів і встановлення обмежень у спілкуванні може призвести лише до посилення відчуження дітей від батьків.
Колегія суддів відзначає, що у справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що як батько, так і мати малолітніх спільних дітей належним чином ставилися до виконання своїх батьківських обов`язків, у той же час між батьками дітей існує тривалий конфлікт щодо визначення місця їх проживання, спілкування батька з дітьми, що унеможливило вирішення питання про батьківську опіку щодо їхніх спільних дітей у позасудовому порядку.
Доводи скаржника про те, що діти заперечують проти спілкування та проживання разом із батьком, з яким у них порушений психологічним та емоційний зв`язок, що, на її думку не взято до уваги судом першої інстанції, колегія суддів відкидає, адже скаржник особисто не навела підстав та мотивів щодо намагання нею створити такі умови для дітей, щоб налагодити їх стосунки із батьком, натомість судом першої інстанції правомірно встановлено тривалий конфлікт між скаржником та батьком дітей, що безпосередньо вплинуло на їх психологічний стан. Колегія суддів відзначає, що такі обставини не є підставою для вирішення цього спору на користь лише одного з батьків, зокрема, матері дітей, а тому суд першої інстанції вірно дійшов висновку про встановлення виховання та утримання спільних дітей по моделі фізичної спільної батьківської опіки обома батьками.
Також доводи скаржника про те, що суд першої інстанції проігнорував встановлені обставини та доцільність проживати дітям разом із матір`ю, колегія суддів відноситься критично, адже такий висновок органу опіки та піклування носить лише рекомендаційний характер, а судова справа розглядається судами за встановленими фактичними обставинами, поясненнями сторін та за необхідності дітей, а також вивченням письмових доказів у такій справі, що є об`єктивним розглядом спірного питання та таким, що відповідає діючому законодавству та інтересам дітей, перш за все.
Крім того, посилання скаржника на неврахування судом першої інстанції думки дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відповідає дійсності, адже суд першої інстанції відзначив, що при оцінці пояснень дитини не встановлено жорстокого поводження батька з дітьми, притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення протиправних дій щодо малолітніх дітей. Натомість встановлено, що діти тривалий час не мають належних контактів з батьком, знаходяться під впливом матері, з якою проживають разом, при цьому, вочевидь, потребують батьківської турботи та уваги, що буде мати позитивний вплив на їх розвиток, тим більше, що батько також має сильне бажання перебувати разом із дітьми так само, як і їх мати.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується, адже скаржник не спростувала їх при розгляді її апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Колегія суддів наголошує, що скаржником не зазначено жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були досліджені судом першої інстанції та чому не була надана правова оцінка. Такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. 
Разом з цим, оскаржуючи додаткове рішення суду першої інстанції від 07 жовтня 2025 року, скаржник навела лише одну підставу, яка, на її думку, свідчить про скасування цього рішення, зокрема те, що стороною ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві (прохальна частина) та після закінчення судових дебатів не заявлялось клопотання про відшкодування судових витрат на правову допомогу.
Колегія суддів наголошує, що зустрічна позовна заява ОСОБА_2 , хоча і не містить зазначення у прохальній частині щодо стягнення на користь ОСОБА_2 таких судових витрат, пов`язаних з наданням йому послуг адвоката, однак, перед прохальною частиною зустрічного позову стороною зустрічного позивача зазначалось про понесення судових витрат у вигляді судового збору, а остаточний розрахунок витрат по справі позивачем буде подано додатково, що є належним повідомленням іншої сторони процесу про наявність витрат цією стороною.
Подавши заяву про ухвалення додатквого рішення ОСОБА_2 дотримався як строку подання цієї заяви, так і надав усі підтверджуючи документи на понесення ним витрат з правової допомоги, що і встановлено судом першої інстанції та з чим погоджується і колегія суддів. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування додаткового рішення суду від 07 жовтня 2025 року.
Згідно із ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,–

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Троїцька Марина Вадимівна — залишити без задоволення.
Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2025 року та додаткове рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2025  — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “14” квітня 2026 року.
Повний текст постанови складено “24” квітня 2026 року. 

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:          М.Ю. Петешенкова

М.О. Макаров