ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

05 березня 2026 року   Справа № 906/541/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Мельник О.В. 

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу заступниці керівника Житомирської обласної прокуратури
на рішення Господарського суду Житомирської області від 19.11.2025
(ухвалене о 12:43 год. у м. Житомирі, повний текст складено 28.11.2025)
у справі № 906/541/25 (суддя Лозинська І.В.)
за позовом керівника Коростенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі:
1) Державної екологічної інспекції Поліського округу
2) Народицької селищної ради 
до Комунального підприємства "Комунальник" Народицької селищної ради
про стягнення 233 786 грн 16 коп.

Відповідно до ч.13 ст.8, ч. 10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Коростенської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом в інтересах держави в особі позивачів до відповідача про стягнення 233 786 грн 16 коп. збитків.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем завдано державі збитки внаслідок самовільного використання водних ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування.

Господарський суд Житомирської області рішенням від 19.11.2025 у справі № 906/541/25 в задоволенні позову відмовив. Стягнув з Комунального підприємства "Комунальник" на користь Житомирської обласної прокуратури 3 506 грн 80 коп. судового збору.
При ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції виходив із того, що прокурором доведено існування всіх елементів складу правопорушення.
При цьому, суд вказав, що сплата рентної плати у п`ятикратному розмірі не звільняє відповідача від відповідальності.
Однак, із врахуванням того, що відповідач забезпечує водопостачання у зоні гарантованого добровільного відселення та посиленого радіоекологічного контролю, де держава гарантує забезпечення населення питною водою, а відтак не міг припинити водопостачання через відсутність дозволу, оскільки це створило б загрозу життю та здоров`ю людей, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає до задоволення.
Місцевим господарським судом враховано принципи верховенства права та справедливості, 
Розглядаючи спірні правовідносини місцевий господарський суд застосував відповіді положення ст. ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), ст. ст. 149, ст. 151 Господарського кодексу України, ст. ст. 14, 251, 255 Податкового кодексу України (далі – ПК України) ст. ст. 1, 3, 6, 44, 46, 48, 110, 111 Водного кодексу України (далі – ВК України), ст. ст. 19, 21, 23 Кодексу України про надра, ст. ст. 38, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за №767/16783.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, заступниця керівника Житомирської обласної прокуратури звернулася з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Житомирської області від 19.11.2025 у справі № 906/541/25 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що зазначена судом підстава для звільнення від відшкодування шкоди не передбачена законодавством і від відповідальності не звільняє.
Прокурор вказує, що судом не враховано правові висновки Верховного Суду, викладених у постановах від 12.06.2018 у справі № 908/999/17, від 08.07.2025 №909/857/24.
Тому скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, що згідно із ст.277 ГПК України є підставою для його скасування.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що вважає її необґрунтованою, а висновки суду першої інстанції - законними та такими, що ґрунтуються на всебічному дослідженні обставин справи, з огляду на таке.
Суд першої інстанції вірно встановив, що за специфічних обставин (діяльність у зоні радіоактивного забруднення, воєнний стан), формальне нарахування збитків без врахування соціальної ролі підприємства було б актом несправедливості, що не відповідає меті правосуддя.
У спірний період відповідач не приховував обсяги споживання води, а самостійно декларував їх та сплачував рентну плату у п`ятикратному розмірі. Держава вже отримала компенсацію за понадлімітне/бездозвільне використання води у вигляді підвищеного податку. Стягнення додаткової суми за цією ж методикою є фактично подвійною відповідальністю за одне й те саме порушення, що заборонено ст. 61 Конституції України.
Відповідач є єдиним постачальником питної води в населених пунктах Народицької селищної ради: Бабиничі, Жерев, Закусили, Ласки, Норинці, Клочки, Латаші, Старий Дорогинь, Новий Дорогинь, Яжберень, Снитище, Нова Радча, Радча, Залісся, які відносяться до зони гарантованого добровільного відселення, Болотниця – до зони посиленого радіоекологічного контролю.
Зупинка водозабору призвела б до порушення ст. 3 та ст. 27 Конституції України (право на життя та охорону здоров`я), а враховуючи, що громада знаходиться в зоні посиленого радіоекологічного контролю, відсутність води для санітарно-гігієнічних потреб спричинила б катастрофічні наслідки.
Суд першої інстанції обґрунтовано надав пріоритет життю та здоров`ю людей над адміністративною процедурою отримання дозволу.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Народицька селищна рада у поданому відзиві зазначає, що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а висновки суду першої інстанції - законними та такими, що ґрунтуються на всебічному дослідженні обставин справи.
Просить рішення Господарського суду Житомирської області від 19.11.2025 у справі №906/541/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Від представника Державної екологічної інспекції Поліського округу через систему Електронний суд надійшли додаткові пояснення, у яких представник, серед іншого просить поновити строк на подання письмових пояснень.
Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 06.02.2026 в задоволенні заяви представника Державної екологічної інспекції Поліського округу про поновлення строку на подання письмових пояснень відмовив. Додаткові пояснення Державної екологічної інспекції Поліського округу залишив без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухваленні рішень норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржене рішення суду першої інстанції змінити в мотивувальній частині, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що Коростенською окружною прокуратурою за результатами вивчення матеріалів кримінального провадження № 42024062350000037 від 13.05.2024 за ч. 3 ст. 240 КК України встановлено підстави для вжиття заходів представницького характеру.
Овруцький районний суд вироком від 14.02.2025 у справі № 284/1062/24, серед іншого:
- затвердив угоду про визнання винуватості від 14.02.2025 в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №42024062350000037 від 13.05.2024, укладену між прокурором Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури Вознюком М. С. та обвинуваченим ОСОБА_1 , з участю захисника Потопальського М.В.;
- ОСОБА_1 визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України та призначив йому покарання у виді 3 років позбавлення волі;
- на підставі ст.75 КК України звільнив ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік , поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.
- цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Поліського округу до КП "Комунальник" Народицької селищної ради про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення залишив без розгляду (т. 1, а. с. 59-62). 
У вироку Овруцького районного суду від 14.02.2025 у справі № 284/1062/24 встановлено, що:
" ОСОБА_1 порушив встановлені правила використання надр, а саме організував та здійснив незаконний видобуток корисних копалин загальнодержавного значення за наступних обставин.
Згідно розпорядження селищного голови Народицької селищної ради № 24-к від 10.02.2021 ОСОБА_1 призначено на посаду директора КП "Комунальник" Народицької селищної ради з 11.02.2021 та 11.02.2021 з останнім укладено контракт, дія якого щорічно продовжувалася розпорядженнями селищного голови по даний час, згідно якого керівник є повноважним представником підприємства під час реалізації повноважень, функцій, обов`язків підприємства, передбачених актами законодавства, статутом підприємства, іншими нормативними актами; керівник діє на засадах єдиноначальності та зобов`язався здійснювати поточне (оперативне) управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його господарську діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством майном, а також забезпечувати виконання показників ефективності використання комунального майна і прибутку, а також майнового стану підприємства.
Так, в період часу з 11.02.2021 по 31.12.2023 ОСОБА_1 , будучи директором комунального підприємства "Комунальник" Народицької селищної ради, діючи умисно, у порушення вимог ст.ст.19, 21 Кодексу України "Про надра", згідно яких надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр та ст.ст.44, 48, 49 Водного Кодексу України, якими визначено, що спеціальним водокористуванням є забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів; водокористувачі зобов`язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу; спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування, без наявності дозволу на спеціальне водокористування та користування надрами, усвідомлюючи протиправність своїх дій, достовірно знаючи про відсутність у підприємства такого спеціального дозволу, організував та систематично здійснював за допомогою насосного обладнання, з наявних на балансі Комунального підприємства "Комунальник" 12 артезіанських свердловин, розташованих в межах с. Залісся, Радча, Славенщина, Старий Дорогинь, Латаші, Клочки, Норинці, Ласки, Болотниця та Закусили Народицької територіальної громади Коростенського району Житомирської області незаконний видобуток підземних вод, які відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 827 від 12.12.1994 "Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного значення та місцевого значення" є корисними копалинами загальнодержавного значення, що використовуються для централізованого водопостачання об`ємом 146 700 метрів кубічних, яку за допомогою комплексу об`єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води поставлено третім особам (споживачам) й використано для власних технологічних потреб.
Таким чином протиправними діями директора КП "Комунальник" Народицької селищної ради ОСОБА_1 завдано шкоду державі на загальну суму 233 786 грн 16 коп.
Діяння ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 3 ст. 240 КК України як умисні дії, які виразились в порушенні правил використання надр, вчиненого службовою особою з використанням службового становища.".
Відповідно до ч. 6 ст. 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду (ч. 7 ст. 75 ГПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20 звернула увагу на те, що у вирішенні питання щодо наявності підстав для звільнення учасників процесу від доказування певних обставин варто також ураховувати положення ч. ч. 6, 7 ст. 75 ГПК України, відповідно до яких обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.
У постанові від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.
З аналізу ч. 6 ст. 75 ГПК України слідує, що преюдиціальне значення надається виключно обставинам, встановленим вироком суду, серед яких можна виокремити обставини (факти) того, чи мали місце ці діяння та чи вчинені вони цією особою, а не правовій оцінці таких обставин, яка може полягати, зокрема, у висновках суду про те, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною або в наявності/відсутності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою.
Отже, преюдиційними в цьому випадку з вироку Овруцького районного суду від 14.02.2025 у справі № 284/1062/24 можуть вважатися виключно обставини щодо того, чи мало місце порушення правил використання надр та чи було воно вчинене ОСОБА_1 , який обіймав посаду директора КП "Комунальник".
Прокурор зазначає, що внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів протиправними діями КП "Комунальник" Народицької селищної ради державі заподіяно шкоду, яка відповідно до розрахунку Державної екологічної інспекції Поліського округу становить 233 786 грн 16 коп. (т. 1, а. с. 57-58), що стало підставою для звернення прокурора до суду.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги такі положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

В силу приписів ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
Статтею 66 Основного Закону встановлено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. 
За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно із ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст. 1166 ЦК України).
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина.
Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Під шкодою слід розуміти, зокрема, зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Причинний зв`язок, як елемент складу цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже, доведенню підлягає факт того, що його протиправні дії є причиною, а шкода - наслідком такої протиправної поведінки.
Відповідно, суди, розглядаючи спори про стягнення шкоди (збитків), мають встановлювати обставини щодо наявності всіх елементів складу правопорушення у їх сукупності.
За приписами статті 2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.
Суд враховує, що 28.02.2025 набрав чинності, а 28.08.2025 введено в дію Закон України №4196-IX "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб", який визначає правові та організаційні засади діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб. Одним із наслідків цього є те, що згідно з п.3 ст. 17 зазначеного Закону з 28.08.2025 втратив чинність Господарський кодекс України. Враховуючи, що на момент спірних правовідносин Господарський кодексу України був чинним, його норми підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 149 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів.
За змістом статті 151 Господарського кодексу України суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах).
Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.
Відповідно до статті 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів.
Законодавством України громадянам гарантується право загального використання природних ресурсів для задоволення життєво необхідних потреб (естетичних, оздоровчих, рекреаційних, матеріальних тощо) безоплатно, без закріплення цих ресурсів за окремими особами і надання відповідних дозволів, за винятком обмежень, передбачених законодавством України.
В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.
Завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об`єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування. Водні відносини в Україні регулюються цим Кодексом, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими актами законодавства (ст. 2 ВК України).
Згідно зі ст. 6 ВК України води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування.
Відповідно до статей 46, 48 ВК України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.
Водокористувачі зобов`язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу (п. 9 ч. 1 ст. 44 ВК України).
За приписами ч. ч. 1, 2, 4 ст. 49 ВК України спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування. Дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства. Видача (переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на спеціальне водокористування здійснюється безоплатно.
Згідно із ч. 1 ст. 19 Кодексу України про надра, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.
Згідно зі ст. 21 Кодексу України про надра - надра у користування для видобування підземних вод (крім мінеральних) і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, крім випадків, передбачених ст. 23 цього Кодексу, що видаються після попереднього погодження з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.
Отже, чинним законодавством передбачено обов`язок отримання господарюючими суб`єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.
Статтею 23 Кодексу України про надра закріплено право землевласників і землекористувачів у межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів видобувати, зокрема, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 куб. м на добу.
Відповідно до ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від плати за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.
Статтею 111 ВК України передбачено, що підприємства, установи, організації і громадяни України зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України. Притягнення винних у порушенні водного законодавства до відповідальності не звільняє їх від обов`язку відшкодування збитків, завданих ними внаслідок порушення водного законодавства.
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Розрахунок збитків, заподіяних державі, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування, стягнення яких є предметом спору по цій справі, здійснено позивачем на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 №389 (далі - Методика).
Відповідно до п. 1.1. Методики, ця Методика спрямована на реалізацію Директиви 2006/11/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 15.02.2006 про забруднення, спричинене деякими небезпечними речовинами, що скидаються до водного середовища Співтовариства, і розроблена відповідно до Водного кодексу України та Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища".
Ця Методика встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, у разі, зокрема, самовільного використання водних ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування або у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів (п. 1.2 Методики).
Згідно із п. 1.3. Методики, ця Методика встановлює єдині вимоги до визначення збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів фізичними особами, фізичними особами - підприємцями та юридичними особами.
Згідно з п. 9.1 Методики, розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), здійснюється за формулою: З сам = 5 х W х Тар (грн.), де
W - об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води));
Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої ст. 255 ПК України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, кар`єрних та дренажних вод - грн/100 куб. м, води для потреб гідроенергетики та рибництва - грн/10 000 куб. м, води, яка входить до складу напоїв, - грн/куб. м). Для води з лиманів Тар аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання поверхневих вод для показника "Інші водні об`єкти", встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення.
У відповідності до п. 9.2. Методики фактичний об`єм води, що використана самовільно без дозволу на спеціальне водокористування або у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначається на основі даних: первинного обліку водокористування, звіту про використання води за формою № 2ТП-водгосп (річна), звітності за формою № 7-гр (підземні води) (річна), податкової декларації з рентної плати за спеціальне використання води, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення, паспорта водного об`єкта або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).
Відповідно до пп. 255.11.13 п. 255.5 ст. 255 ПК України, ставки рентної плати за спеціальне використання води встановлюються у таких розмірах: у разі перевищення водокористувачами встановленого річного ліміту використання води рентна плата обчислюється і сплачується у п`ятикратному розмірі виходячи з фактичних обсягів використаної води понад встановлений ліміт використання води, ставок рентної плати та коефіцієнтів.
За відсутності у водокористувача дозволу на спеціальне водокористування із встановленими в ньому лімітами використання води рентна плата справляється за весь обсяг використаної води, що підлягає оплаті як за понадлімітне використання (п.п. 255.11.15 п. 255.5 ст. 255).
Апеляційний господарський суд зауважує, що прокурором на підтвердження розміру збитків наданий прогнозований розрахунок розміру збитків, завданих державі внаслідок самовільного використання водних ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування КП "Комунальник" народницької селищної ради від 04.10.2024, який здійснений Державною екологічною інспекцією Поліського округу відповідно до формули, визначеної у п. 9.1. Методики (т. 1, а. с. 57-58).
При цьому, як убачається із такого розрахунку, він здійснений на підставі інформації, наданої в листі слідчого відділу поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП у Житомирській області № СЕД 31962-2024 від 13.07.2024.
Однак, матеріали справи не містять доказів, що до такого листа слідчого були додані документи, передбачені п. 9.2. Методики.
Крім того, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що лист Державної екологічної інспекцієї Поліського округу додатком до якого був такий прогнозований розрахунок, містить застереження, що розрахунок є прогнозованим, а остаточна сума збитків може бути встановлена за результатом інженерно-технічної експертизи (т. 1, а. с. 56).
Колегія суддів враховує, що матеріали справи містять копію листа відповідача №74 від 23.07.2024 адресованого слідчому відділу поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП у Житомирській області, до котрого були додані звіти про використання води, податкові декларації з рентної плати та розрахунки з рентної плати за період 2021-2023 роки (т. 1, а. с. 46-55), однак матеріалами справи не підтверджується, що такі документи були покладені в розрахунок, здійснений Державною екологічною інспекцією Поліського округу.
Суд вказує, що позовна заява, в якості розрахунку розміру збитків, містить лише посилання на положення Методики, а із даних котрі беруться в основу розрахунку, прокурор вказав лише тариф. Інших первинних даних, прокурором не наведено, а за змістом апеляційної скарги прокурор посилається лише на згадані лист відповідача та прогнозований розрахунок Державної екологічної інспекції Поліського округу, не наводячи власний розрахунок.
Крім того, матеріали справи містять подані відповідачем та прийняті контролюючим органом податкові декларації з рентної плати за спірний період (т. 2, а. с. 19-126), з яких вбачається, що відповідач визначив понадлімітне використання води з підземних водних об`єктів і застосував п`ятикратний розмір рентної плати за ставками, чинними на момент нарахування.
Як вбачається із наявної в матеріалах справи довідки № 2465/6/06-30-13-06-11 від 28.03.2025 КП "Комунальник" Народницької селищної ради, станом на 28.03.2025 не має податкового боргу, недоїмки зі сплати єдиного внеску, іншої заборгованості з платежів (у тому числі розстроченої, відстроченої, реструктуризованої), контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи (т. 2, а. с. 130).
Тобто, відповідачем був сплачений п`ятикратний розмір рентної плати за використання води без дозволу на спеціальне водокористування.
Колегія суддів бере до уваги фактичну тотожність формул нарахування збитків за Методикою та розрахунок збільшеного розміру рентної плати за понадлімітне використання води у зв`язку з відсутністю дозволу на спеціальне водокористування на підставі норм ПК України (в обох випадках береться п`ятикратний обсяг води помножений на тариф).
Тому, на думку суду апеляційної інстанції, вказане буде суперечити нормам ст. 61 Конституції України, які є нормами прямої дії та містять конституційну заборону щодо подвійного притягнення до відповідальності за одне і те саме порушення.
Вказане в сукупності, є достатнім для відмови у позові.
Водночас, щодо посилання суду першої інстанції на те, що відповідач не міг припинити водопостачання за відсутності дозволу, колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять доказів звернення відповідача за отриманням відповідного дозволу до лютого 2021 року, а також доказів затримки в його отриманні, тобто відсутні підтвердження того, що відповідач вчиняв будь-які дії, необхідні для отримання дозволу на спеціальне водокористування, однак не отримав його з незалежних від нього причин.
Суд апеляційної інстанції враховує принцип заборони повороту до гіршого разом із іншим правилом - quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги.
В цьому випадку відсутнє погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення (прокурора), оскільки рішенням суду першої інстанції було відмовлено в позові, однак з інших підстав.
Також враховуючи вказане, суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, в частині розподілу судових витрат. 
Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржник був почутим і йому надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження тому, відсутні правові підстави для її задоволення.
З урахуванням викладеного в сукупності, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову в позові, однак з інших підстав.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.
В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
У відповідності до п. п. 1, 4 ч. ст. 277 ГПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу заступниці керівника Житомирської обласної прокуратури слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 19.11.2025 у справі №906/541/25 слід змінити.
Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу заступниці керівника Житомирської обласної прокуратури залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 19.11.2025 у справі №906/541/25 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
3. В решті рішення Господарського суду Житомирської області від 19.11.2025 у справі №906/541/25 залишити без змін.
4. Справу № 906/541/25 надіслати Господарському суду Житомирської області.
5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий суддя Петухов М.Г. 

Суддя   Гудак А.В. 

Суддя   Мельник О.В.