Єдиний унікальний номер 211/12039/25 
Номер провадження 2/211/1635/26 
Категорія 40 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року  Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 
за головуванням судді Гонтар А.Л.
з участю секретаря судового засідання Костяк Д.Л.    
представника відповідача Кузьменка М.В.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Довгинцівського районого суду міста Кривиго Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Суперіум" до  ОСОБА_1  про стягнення забогованності 
В С Т А Н О В И В: 

представник позивача ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СУПЕРІУМ" 10 жовтня 2025 року звернувся в Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованності за кредитним договором. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.11.2015 року між Акціонерним товариством «Ідея банк» (далі - АТ "Ідея банк") та  ОСОБА_1  підписано Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №Р51.417.70135 , за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти для особистих потреб. 15.11.2023 року між АТ «Ідея банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» (далі - ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ») було укладено Договір факторингу № 15/11/23, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами, у т.ч. за договором №Р51.417.70135  від 26.11.2015 року , укладеним між АТ «Ідея банк» та  ОСОБА_1 . Внаслідок неналежного виконання умов зазначеного договору у відповідача перед позивачем виникла кредитна заборгованість у розмірі 98785,49 грн., з яких: заборгованість за основним боргом - 36499,29  грн., заборгованість за відсотками 62286,20 грн. Позивач просить стягнути зазначену заборгованість за кредитним договором та сплачений ним судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
На підставі ухвали суду від 24 жовтня 2025 року  позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклика) сторін.
20 листопада 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву , згідно з яким представник відповідача зазначив таке. Він не погоджується із позовними вимогами, вважає, що проценти нараховані незаконно поза строком кредитування. У пункті 1.2. Кредитного договору № Р51.417.70135 передбачено, що банк надає кредит у день підписання зазначеного Договору строком на 36 місяців. З огляду на що кредитор мав право нараховувати проценти лише в межах строку кредитування.
Отже за зазначеним кредитним договором, проценти за користування кредитними коштами могли нараховати лише протягом 36 місяців до 26.11.2018 року, тобто строку, на який були надані кредитні кошти, зважаючи на процентну ставку на рівні 19,5000 % річних від залишкової суми кредиту.
Заявлені в позові проценти в сумі 62286,20 грн. нараховані первісним кредитором до моменту передачі права вимоги (15.11.2023 року), в той час як максимальний строк нарахування процентів не міг перевищувати 26.11.2018 року. А тому є незаконними та не обґрунтованими внаслідок чого позовну вимогу в частині стягнення процентів не потрібно задовольняти.
З матеріалів справи не можливо встановити за який точно період нараховано 62286,20 грн. процентів з розбивкою по місячно, відомо лише те, що нарахованні станом на 15.11.2023 року. Окрім того, слід зазначити і про те, що позовні вимоги також заявлено з пропуском строку позовної давності.
Позивач просить стягнути заборгованість станом на 15.11.2023 у розмірі 98785,49 грн., яка складається з: заборгованість за основним боргом 36499,29 грн.,заборгованість за відсотками 62286,20 грн., заборгованість за комісією 0 грн.
При цьому необхідно звернути увагу на те, що за умовами Кредитного договору було передбачено щомісячний графік погашення заборгованості з розбивкою помісячно з 01.01.2016 по 26.11.2018 року. 
Позичальник повинен був сплачувати внески до 1 числа кожного місяця. Отже, строк позовної давності до кожного місячного погашення починає спливати з 1 числа наступного місяця.
Позовну заяву подано до суду 10.10.2025 року, отож, позовна давність, щодо платежів, строк сплати яких настав станом на перше червня 2017 року сплинула.
Просять у задоволенні позовних вимог ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СУПЕРІУМ" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – відмовити повністю (а.с.33-36).
21 листопада 2025 року до суду представник позивача надав відповідь на відзив, в якомї просив позовні вимоги задовольнити повністю (а.с.42-45).
Згідно з клопотанням представник позивача просить проводити розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає.
19 листопада 2025 року представник відповідача подав клопотання про розгляд справи у спрощенному позовному провадженні з викликом сторін (а.с.39-41).
05 січня 2026 року суд ухвалив розглядати справу у спрощеному порядку із викликом сторін на 18 лютого 2026 року (а.с.52).
09 березня 2026 року представник позивача надав суду на виконання ухвали детальний розрахунок та виписку за кредитним договором ОСОБА_1 (а.с.54-58).
Представник позивача у судове засідання не з`явилась, надала заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності.
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином в порядку, встановленому у статті 128 ЦПК України, подала суду відзив, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.
У судове засідання з`явився представник відповідача Кузьменко М.В., просив задовольнити позовні вимоги частково. Так він не заперечує проти стягнення тіла кредиту та відсотків, які були нараховані у межах дії кредитного договору.
Суд, заслухавши представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності висновує таке.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Суд встановив, що 26.11.2015 року  між Акціонерним товариством «Ідея банк" та  ОСОБА_1  підписано Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №Р51.417.70135 (а.с. 6), відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 47802 грн., строк кредитування до 26 листопада 2018 року, процентна ставка за договором - 19,5000 % річних.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, анкета-заява на надання споживчого кредиту від 26.11.2015 року, Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №29092441770135.980 від 26.11.2015 року з додатком до нього (а.с. 6-18) власноруч підписані відповідачем  ОСОБА_1 .
Доказів на спростування факту укладення зазначеного договору та отримання кредитних коштів відповідач не надав.
Згідно із частиною 1 статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
У частині першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно зі статтею 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
15.11.2023 між АТ «Ідея банк» та ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» було укладено Договір факторингу № 15/11/23 (а.с. 13-15), відповідно до якого АТ «Ідея банк» відступило на користь ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами, у т.ч. за договором №Р51.417.70135  від 26.11.2015 року, укладеним між АТ «Ідея банк» та  ОСОБА_1 .
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 15/11/23 від 15.11.2023 року ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №Р51.417.70135  від 26.11.2015 року  на суму 98785,49  грн (а.с.18,22).
Всупереч умов кредитного договору, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості на рахунок позивача.
У статтях 514,516 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Як вбачається з матеріалів справи, 11.09.2024 року на адресу відповідача було направлено досудову вимогу за вих.№ 05-09/24-1 про усунення порушень основного зобов`язання з повідомленням про заміну кредитора (а.с. 20), однак, відповідач не скористався своїм правом на дотримання строку для погашення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Суд встановив факт невиконання належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідачем.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №Р51.417.70135  від 26.11.2015 року  у відповідача виникла заборгованість у розмірі 98785,49 грн., з яких: заборгованість за основним боргом - 36499,29 грн., заборгованість за процентами 62286,20  грн.
Але, суд, вважає, що відсотки потрібно стягнути у сумі 20437,56 грн з огляду на таке.
Відповідно до графіку платежів від 26.11.2015 року (а.с.6 зворот), з яким погодилась відповідач, за період з 01.01.2016 по 26.11.2018 року, відповідач повинна сплатити банку 109697,85 грн.
Як вбачається з виписки за кредитним договором №Р51.417.70136 від 26.11.2015 року, за період з 24.12.2015 року по 25.07.2017 року відповідач сплатила 52761 грн (а.с.58-59). Отже, решта 56936,85 грн, з яких 36499,29 грн тіло кредиту, а відсотки 20437,56 грн. Тому, суд, вважає, що з відповідача треба стягнути на користь позивача 56936,85 грн.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Щодо клопотання відповідача про застосування позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та відмінено з 30 червня 2023року постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Тобто у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
У справі, яка розглядається, перебіг трирічного строку на звернення кредитора з позовною заявою до відповідача розпочався з 26.11.2018 року і закінчився 26.11.2021, тобто сплив строку позовної давності припадає на час дії карантину.
Отже строк позовної давності за вимогами, що виникли після 12 березня 2020 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), тобто до 30.06.2023.
З позовом позивач звернувся 10.10.2025 року .
Разом з тим, в подальшому, Законом України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом19 такого змісту:
«19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
Так, 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно доУказу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні».
В подальшому, відповідно до Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації.
На цей час строк дії воєнного стану в України продовжено.
Отже, з огляду на приписи статей 256,257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» із зазначеною позовною заявою 10.10.2025 року, трирічний строк позовної давності позивачем не пропущено.
Вирішуючи спір про стягнення заборгованості, суд виходить з такого.
Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, суд встановив, що позивач підтвердив факт укладення відповідачем кредитного договору №Р51.417.70135 від 26 листопада 2015 року з АТ "Ідея банк", правонаступником якого є «ФК «СУПЕРІУМ», після підписання якого між сторонами договору виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у Відповідача виникло зобов`язання повернути кредитору кошти відповідно до умов договору і сплатити відсотки за користування ними.
Так, позивачем надано як докази на підтвердження позовних вимог копію вищезазначеного кредитного Договору, укладеного відповідачем з первісним кредитором, копію договору факторингу, витяг з реєстру боржників, розрахунок заборгованості, сума за яким відповідає боргу на момент передачі права вимоги за кредитним договором, указаним в Реєстрі боржників. Тобто, позивачем доведено порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, укладеним з АТ "Ідея банк", правонаступником якого є ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ». При цьому, розмір заборгованості за кредитним договором відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.
Отже, за викладених обставин, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними і підлягають задоволенню у повному обсязі.
Обґрунтовуючи рішення, суд керується правовими висновками, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», і зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн. Оскільки позовні вимоги позивача потрібно задовольнити частково, то з відповідача треба стягнути судовий збір у сумі 1407,72 грн (56936,85х2444,40/98785,49).
Керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 12,13, 81, 141, 263, 265, 280-284, 288, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» до  ОСОБА_3  про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_3  ( яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1  , РНОКПП  НОМЕР_1  , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1  ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» (код ЄДРПОУ 42024152, зареєстроване місцезнаходження: 04053, м. Київ, Вознесенський узвіз, 23-А, прим. 35А) заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №Р51.417.70135  від 26 листопада 2015 року  у розмірі 56936 (п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот тридцать шість) грн 85 коп , з яких: заборгованість за основним боргом 36499 (тридцать шість тисяч чотириста дев`янотсо дев`ять) грн 29 коп, заборгованість за процентами 20473 (двадцять тисяч чотириста тридцать сім) грн 56 коп.
Стягнути з  ОСОБА_4  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» (код ЄДРПОУ 42024152, зареєстроване місцезнаходження: 04053, м. Київ, Вознесенський узвіз, 23-А, прим. 35А) судовий збір у розмірі 1407 (тисячу чотириста сім) грн 72 коп.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.
Повний текст рішення складений 22 квітня 2026 року .

Суддя А.Л.Гонтар