КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 757/470/24-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5161/2026
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,
суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П., 
при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Литвинової І.В.,-
встановив:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.
Позивач просила: визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 10 000 грн 00 коп. на кожну дитину щомісячно та до досягнення ними повноліття.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після повномаштабного вторгненням рф в Україну позивач разом з дітьми виїхала до Словенії. Відповідач спільними дітьми фактично не цікавиться, не приймає участі в їх утриманні та вихованні.
ОСОБА_1 вважає, що проживання дітей із матір`ю буде сприяти забезпеченню їх найкращим інтересам, культурного розвитку, лікуванню та відпочинку. Питаннями виховання дітей, їх навчанням та утриманням опікувалась позивач.
Враховуючи, що загальні витрати на утримання кожної дитини становить по 20 000 грн 00 коп. щомісячно, ОСОБА_1 просила стягнути із відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 10 000 грн 00 коп. на кожну дитину щомісячно та до досягнення ними повноліття.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року названий позов задоволено.
Визначеномісце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 10 000 грн 00 коп. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 28 грудня 2023 року до досягнення ними повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збір у розмірі 1 073 грн 60 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
У судовому засіданні ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав.
ОСОБА_1 та її представник проти апеляційної скарги заперечили.
Представник Печерської районної в місті Києві державної адміністрації всудове засідання не з`явився, про його час і місце повідомлений належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що місце проживання дітей разом з матір`ю буде відповідати найкращим інтересам дітей.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Встановлено, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з 18 грудня 2010 року по 20 листопада 2024 року у сторін народилось двоє дітей:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після повномаштабного вторгненням рф в Україну позивач разом з дітьми 29 березня 2022 року виїхала проживати до Словенії. 
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 разом із дітьми повернулись до України на канікули. За час перебування у м. Києві стосунки між сторонами погіршились та почали суперечити інтересам дітей. Відповідач почав проявляти фізичне насильство та агресивну поведінку, продовження сімейних відносин стало неможливим, після чого позивач разом із дітьми повернулись до Словенії.
20 липня 2025 року відповідач без згоди позивача змінив місце проживання спільних дітей із Словенії до України. 
21 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації та Дарницького управління поліції ГУ НП у м. Києві.
На момент розгляду справи в суді діти разом з батьком проживали за місцем їх реєстрації:  АДРЕСА_1 .
Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що за період проживання окремо відповідач надсилає численні повідомлення образливого та принизливого характеру. Після переїзду до Словенії ОСОБА_2 фактично не цікавився життям спільних дітей, не приймав участі у їх вихованні та утриманні.
Враховуючи прихильність малолітніх дітей до матері, їх вікові та індивідуальні особливості, стан здоров`я та умови проживання, ОСОБА_1 вважає, що визначення місця проживання разом з матір`ю буде відповідати найкращим інтересам синів. 
Позивач одноособово утримує спільних дітей, забезпечує їх необхідні потреби на харчування, одяг, ліки та розвиток. ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 10 000 грн 00 коп. на кожну дитину щомісячно та до досягнення ними повноліття, оскільки щомісячні витрати на їх утримання складають в середньому не менше 40 000 грн 00 коп.
ОСОБА_1 вважає, що відповідач спроможний приймати рівнозначну участь в утриманні малолітніх дітей та сплачувати по 10 000 грн 00 коп. щомісячно. Такий розмір аліментів є необхідним для гармонійного розвитку дітей та забезпечення їх життєвих потреб.
Відповідно до ст. ст. 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
За ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування; захист і безпека дитини; вразливе положення; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; бажання дитини.
Положеннями ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Судом встановлено, що на момент звернення до суду із позовом, позивач разом із спільними дітьми проживали у Словенії.
До матеріалів справи долучено копію акту бесіди головного спеціаліста юридичного відділу ССДС Печерської РДА у місті Києві Куценко А.О. від 25 березня 2024 року, за яким, діти часто спілкуються по телефону з батьком, мати не чинить перешкод. Діти підтвердили бажання надалі проживати з матір`ю, але бачитись та спілкуватись з батьком.
20 липня 2025 року відповідач без згоди позивача змінив місце проживання спільних дітей із Словенії до України. 
21 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації та Дарницького управління поліції ГУ НП у м. Києві.
На момент розгляду справи в суді діти разом з батьком проживали за місцем їх реєстрації:  АДРЕСА_1 .
Наказом від 29 серпня 2025 року № 73-у ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зараховані до складу учнів гімназії № 62 Дарницького району м. Києва.
У постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 663/724/19 зазначено: «суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання малолітнього сина сторін з матір`ю з огляду на те, що батько, хоча й належним чином займається вихованням та утриманням дитини, однак, перешкоджаючи сину у спілкуванні із сином, позбавляє його як належної опіки і виховання з боку матері, так і порушує їх право на прямі контакти, що суперечить найкращим інтересам дитини. … Натомість місцевий суд дійшов помилкового висновку про визначення місця проживання дитини з батьком, пославшись лише на їх тривале спільне проживання та висновок органу опіки і піклування, не врахувавши при цьому, що створювані батьком протягом тривалого часу перешкоди для матері у вихованні та спілкуванні із сином руйнують його зв`язки зі своєю сім`єю, до якої належить як батько, так і матір, а отже, в даному конкретному випадку така поведінка відповідача за первісним позовом суперечить сімейним цінностям та не відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів малолітнього, який через свій ранній вік починає все більше сприймати нову дружину батька як рідну матір.»
Колегія суддів враховує, що після припинення спільного проживання сторін малолітні діти проживали разом із матір`ю, яка забезпечила їм належний догляд, виховання, умови навчання та зайняття спортом. Діти відчувають сильну психологічну та емоційну прихильність до мами, вона є більш близькою та значущою фігурою в їх житті. Вказане підтверджується долученими до матеріалів справи копіями висновків визначення психологічного стану дітей в період розірвання шлюбу між сторонами.
Розв`язуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 має всі необхідні умови для забезпечення належного рівня матеріального забезпечення своїх неповнолітніх синів, їх розвитку та навчання.
Колегія суддів вважає, що при вирішенні спору, суд першої інстанції врахував вищенаведені фактичні обставини, правильно застосував норми матеріального права, та дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з матір`ю. 
Під час розгляду справи, будь-яких виняткових обставин, які б давали підстави для висновку, що малолітні діти повинні бути розлучені з матір`ю та проживати разом із батьком судом не встановлено.
Так, згідност. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
За ст. 180 СКУкраїни батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно дост. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 статті182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 10 000 грн 00 коп. на кожну дитину щомісячно та до досягнення ними повноліття.
Враховуючи потреби малолітніх дітей та їх вік, колегія суддів вважає, заявлений позивачем розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку синів.
Колегія суддів бере до уваги, що відповідачем не надано доказів на підтвердження відсутності можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом першої інстанції. 
Матеріали справи також не містять доказів, що відповідач через стан здоров`я чи незадовільне матеріальне становище не має можливості сплачувати аліменти у розмірі по 10 000 грн 00 коп. щомісячно на кожну дитину.
Судом першої інстанції обгрунтовано задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не заслухано думку малолітніх синів, колегія суддів відхиляє, оскільки сама по собі озвучена думка дітей не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про визначення їх місця проживання з огляду на те, що думка дитини не завжди може відповідати її інтересам. При вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у сукупності. Матеріали справи містять усі необхідні належні та допустимі докази, на основі яких, судом першої інстанції обгрунтовано задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги про те, що між позивачем та спільними синами втрачено емоційний зв`язок та погіршилось спілкування, колегія суддів оцінює критично, оскільки вказане відбулось саме після вчинення відповідачем дій (уже після відкриття провадження у названій справі), спрямованих на зміну місця проживання синів із Словенії до України. Батьком позбавлено дітей належної опіки і виховання зі сторони матері, що суперечить найкращим інтересам дітей та призводить до їх відчуження від ОСОБА_1 .
Доказів, які б свідчили про неможливість відновлення та підтримання належного емоційного контакту між матір`ю та малолітніми дітьми або завдання шкоди внаслідок таких контактів для синів, матеріали справи не містять.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що батько дітей, який безсумнівно відіграє важливу роль у їх житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я, стан розвитку синів, незалежно від того, з ким вони будуть проживати.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_1 самостійного доходу, колегія суддів відхиляє, оскільки під час вирішення таких спорів суд має виходити насамперед з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан дитини, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19).
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення суду від 30 жовтня 2025 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,- 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 23 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов 

Судді: С.Г. Музичко 

Л.П. Сушко