Дата документу 22.04.2026	Справа № 554/18748/25	
 	Провадження № 1-кп/554/506/2026	

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року м.Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 12025170420001501 за обвинуваченням

ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Терешки Полтавського району Полтавської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків судом не встановлено, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, 

В С Т А Н О В И В :

26 листопада 2025 року, приблизно о 23:00 год, обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи поруч із вхідними дверима квартири АДРЕСА_2 , виявив, як у громадянина ОСОБА_5 випав гаманець, після чого в обвинуваченого виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. 
Надалі обвинувачений ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи таємно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрав гаманець чорного кольору, який сам по собі для потерпілого будь-якої матеріальної цінності не мав, і в якому знаходилися грошові кошти в сумі 3500,00 грн, які належали ОСОБА_5 .
Після цього ОСОБА_3 з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на суму 3500,00 грн. 
Таким чином, ОСОБА_3 умисно здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України.
При визначенні обсягу та порядку дослідження доказів, прокурор висловив думку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, тому вважав необхідним обмежитися допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого, письмових доказів, необхідних для вирішення долі речових доказів, а також процесуальних витрат.
Обвинувачений погодився з думкою прокурора.
Потерпілий, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, претензій до обвинуваченого не має.
Враховуючи те, що обвинувачений у судовому засіданні свою вину визнав повністю, фактичні обставини справи ніхто з учасників судового розгляду не оспорював, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів у судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
Суд роз`яснив, що у такому випадку сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку судове рішення з підстав заперечення цих обставин.
Сторони кримінального провадження проти такого рішення суду не заперечували. Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого, письмових доказів, необхідних для вирішення долі речових доказів, процесуальних витрат.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений підтвердив фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті. Вину визнав у повному обсязі. Показав суду про те, що разом із потерпілим вживали алкогольні напої, потім він його відводив додому, на другий поверх. У потерпілого випав гаманець, обвинувачений його підібрав. Гаманець потім залишив на лавці во дворі, а гроші в сумі 3500 грн використав на власні потреби. В подальшому відшкодував потерпілому шкоду в повному обсязі.
Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, що характеризують особу обвинуваченого, письмові докази, необхідні для вирішення долі речових доказів, процесуальних витрат, вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена стороною обвинувачення поза розумним сумнівом, а його дії органом досудового розслідування кваліфіковані правильно за ч.4 ст.185 КК України.
Обставиною, яка пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК України, є щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.
Крім цього, суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання, наявність в обвинуваченого малолітньої дитини на його утриманні.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно зі ст. 67 КК України, не встановлено.
Таким чином, відповідно до загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, беручи до уваги ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.
Водночас суд вважає, що наявні підстави для застосування статті 69 КК України, оскільки є кілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого, який не перебуває на обліку лікаря нарколога чи психіатра, не має скарг за місцем проживання, раніше не судимий.
При цьому суд зазначає, що в разі відсутності в Україні воєнного стану, то дії обвинуваченого кваліфікувалися би за ч. 1 ст. 185 КК України, а санкція цієї частини статті взагалі не передбачає покарання у виді позбавлення волі.
Таким чином, суд вважає за можливе призначити покарання обвинуваченому нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.
Разом із тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, які зазначені вище, висновок органу пробації, а також те, що обвинувачений вперше вчинив злочин, не перебуває на обліку лікаря нарколога чи психіатра, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і тому до неї необхідно застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, а також п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, які є необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта у справі, відсутні.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не вбачається. Відповідних клопотань сторона обвинувачення не заявляла.
На підставі вищенаведеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 100, 368-370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 , наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази: документи, оптичні та інші електронні носії інформації з аудіо- та відеозаписами слідчих та процесуальних дій, - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Полтави.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя    ОСОБА_1