Дата документу 02.03.2026
Справа № 334/10303/25
Провадження № 2-о/334/40/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2 березня 2026 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Засько О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Запорізька міська рада, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,
за участю: представника заявниці адвоката Нінчук-Худякової О.М.,
встановив:
представник заявниці адвокат Нінчук-Худякова О.М. звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .
Заяву обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік заявниці ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . Спадкоємці по заповіту після смерті спадкодавця відсутні. Спадкоємцями першої черги є: дружина ОСОБА_1 , донька ОСОБА_3 . У шестимісячний термін після смерті спадкодавця, ніхто зі спадкоємців до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертався, однак заявниця прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом з чоловіком у спадковій квартирі. Шестимісячний термін для подання заяви про прийняття спадщини, який встановлений статтею 1270 ЦК України, сплив 08 жовтня 2025 року. Після поховання чоловіка, а саме на початку липня 2025 року, заявниця зверталась до нотаріуса у м. Запоріжжі, та їй було повідомлено, що вона прийняла спадщину на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України. У зв`язку із чим вона вирішила, що може оформите спадщину пізніше. У листопаді 2025 року заявниця вирішила оформити спадкові документи, для чого звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Новікова А.В. Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Новіковим А.В. № 522/02-31 від 01.12.2025 заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину квартири у зв`язку з відсутністю у паспорті відмітки про реєстрацію її місця проживання разом зі спадкодавцем. Факт постійного проживання заявниці зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджується довідкою про фактичне місце проживання особи без реєстрації, де зазначено, що ОСОБА_1 проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 з 1983 року та до часу його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у спадковій квартирі АДРЕСА_2 . Заявниця є співвласником 1/2 частини спадкової квартири. Єдиним та останнім місцем реєстрації заявниці була адреса спадкової квартири.
Представник заінтересованої особи Запорізької міської радипояснення щодо зави про встановлення факту, що має юридичне значення, не подав.
Ухвалою про відкриття провадження у справі від 15.12.2025 відкрите провадження у справі, справа призначена до судового розгляду. Клопотання представника заявниці ОСОБА_1 адвоката Нінчук-Худякової Олени Миколаївни про витребування доказів задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Новікова Артема Валерійовича копію Cпадкової справи № 126/2025, відкритої після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Витребувана Спадкова справа надана суду 22.12.2025.
Заявниця  ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Причини неявки не повідомила. З заявою про розгляд справи без її участі не зверталася.
Представник  ОСОБА_1 адвокат Нінчук-Худякова О.М. заяву та обставини, якими вона обґрунтована, підтримала.
Представник заінтересованої особи Запорізької міської ради Кіпа О.В. в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі.
Заслухавши пояснення представника заявниці, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Свідок ОСОБА_4 пояснила, що заявниця ОСОБА_1 є її матір`ю. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Виникла необхідність у переоформленні частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала батькові, на заявницю для чого необхідно встановити факт проживання матері з батьком. Вказану квартири її батьки отримали у 1983 році, з цього часу проживають у ній та є її власниками. На час смерті батько проживав у вказаній квартирі з її матір`ю ОСОБА_1 . У 1997 році вона та її батьки виписувалися з селища Сонячне, можливо її та заявницю переплутали та помилково виписали останню, вона навіть цього не знала. Чому мати не була зареєстрована за вказаною адресою їй не відомо. Доглядала батька три роки до моменту його смерті, на час смерті батька із ним проживала тільки мати.
Свідок ОСОБА_5 пояснив, що заявниця ОСОБА_1 є його тещою. У 2019 році одружився на її донці ОСОБА_4 . Щочетверга та щоп`ятниці кожної неділі він з дружиною відвідували її батьків. З дружиною проживали за іншою адресою. У 2022 року переїхали за місцем мешкання батьків дружини, оскільки її батько ОСОБА_2 був у поганому стані, а у 2025 році помер. У теперішній час доглядають із дружиною заявницю ОСОБА_1 , їй 91 рік, хворіє на деменцію. З розмов із батьками дружини йому відомо, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , вони проживають з 1985-1986 року, власниками якої вони є, переїхали з ОСОБА_6 , батько його дружини був військовим. На момент смерті ОСОБА_2 заявниця проживала разом із ним. Заявниця не має іншого житла. Із заявницею знайомий з 2015 року і весь цей час вона проживала у вказаній квартирі. З невідомих причин заявницю виписали з квартири. На момент смерті ОСОБА_2 вони із дружиною проживали за вказаною адресою разом із батьками.
Свідок ОСОБА_7 пояснила, що заявниця є її сусідкою. З 1987 року вона проживає у квартирі АДРЕСА_3 . Весь цей час заявниця та її чоловік проживали разом у квартирі АДРЕСА_2 . На сьогоднішній день заявниця продовжує проживати у вказаній квартирі. Вони спілкувалася із заявницею та її чоловіком. Заявниця була вчителькою у школі. У гості до заявниці та її чоловіка не ходила, зустрічалася з ними біля будинку, в магазині, сиділи разом на лавочці, розмовляли.
Свідок ОСОБА_8 пояснила, що є сусідкою заявниці. З 1982-1983 року проживає у квартирі АДРЕСА_4 . Приблизно у цей час заявниця та її чоловік вселилися до квартири АДРЕСА_5 за вказаною адресою і з того часу вони постійно у ній проживали. Часто зустрічалася із заявницею та її чоловіком біля під`їзду будинку, заявниця ходила на роботу, працювала у музичній школі. Коли захворів чоловік заявниці, ходила до них у гості. Чоловік заявниці помер у 2025 році. Заявниця та її чоловік є власниками квартири.
У пункті 5 частини другої статті 293 ЦПК зазначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
03.08.1957 між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 03.08.1957. В результаті укладення шлюбу заявницею зміно прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 ».
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 17.04.1997, виданого Ленінською районною адміністрацією, та витягів з Державного РРП № 370371723 та № 370371589 від 19.03.2024 квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 08.05.2025.
Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Новіковим А.В. за заявою ОСОБА_1 від 14.11.2025 відкрита Спадкова справа № 126/2025 після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до листа Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради від 17.11.2025 № 06.4-06/02/30046 «Про надання інформації» за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 26.01.1983 по 08.05.2025 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Разом з ним на день смерті зареєстровані особи відстуні.
Відповідно до акту про сумісне проживання осіб за адресою АДРЕСА_1 від 03.12.2025 головою ОСББ «ЗЛАГОДА-23», в присутності свідків, які є мешканця будинку АДРЕСА_6 , за ініціативою ОСОБА_1 , мешканки квартири АДРЕСА_2 , завірено акт про те, що вказаною адресою до дня своєї смерті був зареєстрований та проживав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом із яким проживала його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з часу здачі будинку в експлуатацію з 1983 року, яка проживає в квартирі по теперішній час.
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.12.2025 № 522/02-31 приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Новікова А.В. заявниці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що пропущено строк для прийняття спадщини.
Відповідно до підпункту 16 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Відповідно до статті 2 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі – Закон № 1382-IV) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.
Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання (частини перша та шоста статті 29 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з частинами першою, третьою та п`ятою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (частина перша статті 1269 ЦК України).
При цьому слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.
У постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц колегія суддів дійшла до висновку про те, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.
Відповідно до підпункту 4.10 пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі – Порядок № 296/5), видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
Зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.
Як випливає з пункту 3.22 Порядку № 296/5, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Судом встановлено, що факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини у квартирі АДРЕСА_2 знайшов своє підтвердження на підставі досліджених судом доказів: акту про сумісне проживання осіб за адресою АДРЕСА_1 від 03.12.2025 та показань свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Метою встановлення факту спільного проживання заявниці зі спадкодавцем є необхідність реалізації її права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви, оскільки встановлення цього факту породжує для заявниці юридичні наслідки, від яких залежать її майнові права на спадщину.
Відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
Керуючись статтями 10, 13, 81, 89, 263 - 265, 268, 315, 319 ЦПК України, суд
ухвалив:
заяву задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Запоріжжя або безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Реквізити учасників справи:
заявниця – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ,
заінтересована особа – Запорізька міська рада, місцезнаходження: пр. Соборний, 206, код ЄДРПОУ 04053915.

Суддя М.В. Фетісов