П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 715/150/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маковійчук Ю.В. 
Суддя-доповідач - Слободонюк М.В. 

22 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Слободонюка М.В. 
суддів: Кузьмишина В.М.  Канигіної Т.С. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Нечко Я.О.,
представника позивача (апелянта): Боднарюка Г.В. (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Глибоцького районного суду Чернівецької області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 8182 від 18.01.2025 і закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 лютого 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки належні та допустимі докази такого правопорушення у матеріалах справи відсутні, протокол про адміністративне правопорушення складено з істотними порушеннями вимог закону, без участі позивача та без його підпису, а також відсутні докази належного повідомлення позивача про час і місце розгляду справи, що призвело до порушення його права на захист.
Крім того, апелянт наголошує, що фактичні обставини, викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають дійсності, зокрема він виконав обов`язок щодо уточнення своїх облікових даних, що підтверджується відповідними відомостями в облікових документах, а відтак висновки відповідача та суду про порушення правил військового обліку є безпідставними.
Також апелянт зазначає, що відповідачем не доведено факту належного вручення йому повістки або направлення на проходження військово-лікарської комісії, що є обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за неявку чи ухилення, а тому складення протоколу та винесення постанови здійснено з порушенням визначеної законом процедури.
До суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, а також зазначає про можливість розгляду справи у судовому засіданні без участі сторони відповідача.
Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача, який взяв участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою № 8182 від 18.01.2025 у справі про адміністративне правопорушення позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.
Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, під час звіряння військово-облікових даних встановлено, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним під час дії воєнного стану в період з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року, протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, не уточнив свої облікові дані через центр надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження, чим порушив вимоги абзацу 2 с. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», № 2233-ХІІ від 25.03.1992 року, що призвело до порушення ним правил військового обліку, вчиненого в особливий період, чим вчинив адміністративне правопорушення в особливий період, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Позивач, не погоджуючись з прийнятою постановою по справі про адміністративне правопорушення № 8182 від 18.01.2025, звернувся з адміністративним позовом до суду.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, будучи військовозобов`язаною особою, у період дії воєнного стану та загальної мобілізації не виконав встановлений законом обов`язок щодо уточнення своїх облікових даних протягом визначеного 60-денного строку, чим порушив вимоги законодавства про військовий обов`язок і мобілізаційну підготовку, що обґрунтовано кваліфіковано відповідачем як адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210 КУпАП. При цьому суд дійшов висновку, що факт вчинення правопорушення підтверджується належними та допустимими доказами, а доводи позивача щодо неповідомлення про розгляд справи та порушення процедури притягнення до відповідальності спростовуються матеріалами справи, зокрема підписаним ним протоколом, у зв`язку з чим підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, в особі керівників, розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ст.210 КУпАП.
За змістом ст.245 КУпАП завданням в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Приписами ст.251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою № 8182 від 18.01.2025 у справі про адміністративне правопорушення позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.
Надаючи оцінку вищевказаній постанові, колегія суддів зважає на таке.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25 березня 1992 року №2232-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 1 вищевказаного Закону, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні”, (зі змінами) введено правовий режим воєнного стану на території України, який триває і на даний час.
Відповідно до Указу Президента України №65/2022 від 24 лютого 2022 року “Про загальну мобілізацію”, затвердженого Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про загальну мобілізацію” від 03 березня 2022 року №2105-IX, оголошено загальну мобілізацію.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлено в Законі України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За визначенням статті 1 вищевказаного Закону, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Згідно частин першої і другої статті 4 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Статтею 22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” закріплено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
У відповідності до абзаців другого та четвертою частини першої статті 22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, громадяни зобов`язані, зокрема:
- з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;
- проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Відповідно до абзацу восьмого частини третьої статті 22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Згідно зі ст. 210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За змістом абз.7 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
Відповідно до ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-ІХ від 11.04.2024) громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема:
- уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;
- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Положення ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у наведеній вище редакції підлягали застосуванню з 18 травня 2024 року.
Згідно з абз.4 підп.1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані:
- у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності);
- у разі перебування за кордоном - шляхом повідомлення на офіційну електронну адресу або на офіційний номер телефону, які зазначені на офіційному сайті територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації) визначений Порядком організації і ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487.
Згідно з абз. 3 підп. 10-1 п. 1 Додатку 2 до Порядку № 1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Пунктом 19 Порядку № 1497 встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.
Відтак, неуточнення позивачем своїх персональних даних протягом 60 днів (у період з 18.05.2024 по 16.07.2024) з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації (Указ №272/2024 від 06.05.2024 р.), затвердженим Верховною Радою України (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації №3685-ІХ від 08.05.2024), потягло за собою порушення останнім правил ведення військового обліку у вигляді не оновлення у встановлений строк особистих даних, що стало правомірною підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.
Щодо доводів апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено без його участі, підпис у ньому йому не належить, а також про те, що він не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, колегія суддів зазначає слідуюче.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 08.01.2025 позивач особисто з`явився до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, де відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, при цьому йому було роз`яснено права, передбачені статтею 268 КУпАП, а також повідомлено про дату, час і місце розгляду справи.
Зі змісту зазначеного протоколу вбачається, що він містить підпис позивача, зокрема і про отримання копії такого протоколу, що спростовує доводи апелянта про його непричетність до складання цього документа та про відсутність належного повідомлення про розгляд справи.
При цьому жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що підпис у протоколі не належить позивачу або що він не був присутній під час його складання, останнім суду не надано, а самі по собі такі твердження є необґрунтованими.
Крім того, колегія суддів враховує, що позивач, будучи належним чином обізнаним про складення відносно нього протоколу та призначення справи до розгляду, не скористався своїм правом на участь у розгляді справи та не з`явився до відповідача, а також не вжив жодних заходів для з`ясування результатів її розгляду, що свідчить про відсутність порушення його права на захист з боку відповідача.
За таких обставин покликання апелянта щодо порушення процедури складання протоколу та неналежного повідомлення про розгляд справи є безпідставними та обґрунтовано відхилені судом першої інстанції.
Щодо доводів апелянта про виконання ним обов`язку щодо уточнення облікових даних, то такі теж не заслуговують на увагу. Посилання апелянта з цього приводу на наявність у обліковій картці запису від 15.07.2024 про оновлення даних через ЦНАП не може вважатися належним та достатнім доказом виконання обов`язку, встановленого законом, оскільки сам по собі такий запис у графі «службові відмітки» не підтверджує фактичного та своєчасного подання особою відповідних відомостей у порядку, визначеному законодавством, а також не свідчить про дотримання 60-денного строку для уточнення персональних даних.
Крім того, зазначений запис має службовий характер і відображає лише внутрішню технічну інформацію щодо обробки облікових даних, зокрема видалення дубліката, а не підтверджує належне виконання позивачем свого обов`язку щодо їх уточнення. 
В той же час згідно відомостей, які містяться у військово-обліковому документі позивача, отриманому з додатку "Резерв+", останній оновив свої дані 07.10.2024, тобто поза межами встановленого законом строку.
Щодо доводів апелянта про те, що відповідачем не доведено факту належного вручення йому повістки або направлення на проходження військово-лікарської комісії, що є обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за неявку чи ухилення, а тому складення протоколу та винесення постанови здійснено з порушенням визначеної законом процедури, то колегія суддів зазначає наступне.
Чинним законодавством саме на військовозобов`язаного покладено обов`язок вчинити визначені дії, зокрема уточнити свої персональні дані у встановлений строк, які можуть бути виконані виключно ним особисто в один із передбачених законом способів. При цьому держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснює лише перевірку факту оновлення таких даних, що саме по собі не звільняє особу від обов`язку своєчасно подати повну та достовірну інформацію.
Відтак відсутність доказів належного вручення повістки або направлення на проходження військово-лікарської комісії не спростовує факту невиконання позивачем покладеного на нього законом обов`язку щодо уточнення персональних даних та не виключає наявності в його діях складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, апеляційний суд вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
У зв`язку з викладеним, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Слободонюк М.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Кузьмишин В.М.    Канигіна Т.С.