ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
20 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/15509/25	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 липня 2025 року (суддя Н.Є. Калугіна)
у справі № 160/15509/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-2)
про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області № 047150031459 від 15.05.2025 щодо відмови у призначенні пільгової пенсії позивачці з 07 травня 2025 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачці пільгову пенсію відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 07 травня 2025 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати позивачці до страхового стажу період навчання з 01.09.1997 по 29.06.2000 в Криворізькому коксохімічному технікумі Національної металургійної академії України за спеціальністю «Аналітичний контроль якості хімічних сполук», відповідно до архівної довідки № 64/01-09 від 22.04.2025 відокремленого структурного підрозділу «Технологічний фаховий коледж Державного університету економіки і технологій».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протиправне рішення пенсійного органу порушує право позивачки на пенсійне забезпечення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області № 047150031459 від 15.05.2025 щодо відмови у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, згідно з пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.91 № 1788-XII, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, та з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 у справі № 1- 5/2018 (746/15), починаючи з 08.04.2025;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати позивачці до страхового стажу період навчання з 01.09.97 по 29.06.2000 в Криворізькому коксохімічному технікумі Національної металургійної академії України за спеціальністю «Аналітичний контроль якості хімічних сполук».
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-XII з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-IV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років. Суд зауважив, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-XII з урахуванням Рішення № 1-р/2020 як найбільш сприятливий для позивачки, а не Закону № 1058-IV.
Суд з`ясував, що вік позивачки, який на час звернення до пенсійного органу становить 45 років, є достатнім для права на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1.
Стосовно зарахування до страхового стажу позивачки періоду навчання, суд зазначив, що наявність певних недоліків у заповненні диплому не спростовує факту наявності у позивачки страхового стажу за період навчання в Криворізькому коксохімічному технікумі Національної металургійної академії України у спірний період, оскільки визначальним є підтвердження факту навчання, а не правильність записів у дипломі та архівній довідці. До того ж, в трудовій книжці позивачки наявний запис № 1, який свідчить про те, що позивачка навчалась 01.09.1997 по 01.07.2000 в Криворізькому коксохімічному технікумі Національної металургійної академії України.
За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку про протиправність рішення пенсійного органу № 047150031459 від 15.05.2025 щодо відмови у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язання пенсійного органу вчинити певні дії з метою захисту прав позивачки.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (відповідач-1) подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Скаржник зазначає, що право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 регулюється статтею 114 Закону №1058-IV, яка є чинною. Зауважує, що вік позивачки складає лише 45 років, а отже вона не досягла пенсійного віку, визначеного п.1 ч.2 ст. 114 Закону №1058-IV. Також відповідач-1 вважає, що позивачці правомірно не зараховано до страхового стажу період навчання з 01.09.1997 по 29.06.2000 згідно диплому та уточнюючої довідки №64/01-09, адже в дипломі та довідці по батькові не відповідає паспортним даним позивачки. Наполягає, що спірне рішення про відмову у призначенні пенсії є правомірним, а тому позов задоволенню не підлягає.
Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка 07.05.2025 звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
Вказана заява та додані до неї документи розглянуті за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 047150031459 від 15.05.2025 позивачці відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах.
У цьому рішенні зазначено: Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 07.05.2025. Вік заявниці 45 років 0 місяців 29 днів.
Страховий стаж особи становить 24 роки 2 місяці 1 день.
Пільговий стаж за Списком № 1 становить 13 років 0 місяців 21 день.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
- до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1997 по 29.06.2000 згідно диплому ІД НОМЕР_1 від 01.07.2000 та уточнюючої довідки від 22.04.2025 № 64/01-09, оскільки у дипломі та довідці по батькові заявниці не відповідає паспортним даним;
- за доданими документами до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до трьох років з 01.01.2004 по 31.08.2004, оскільки відсутня довідка з УПСЗН про отримання допомоги по догляду за дитиною;
- до пільгового стажу зараховано всі періоди.
Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недосягненням пенсійного віку.
Вважаючи протиправним означене рішення пенсійного органу, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Згідно з пунктом «а» статті 13 Закону України № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Законом №213-VIII, який набув чинності 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.
Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-1, в якому пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV передбачено призначення пенсії за віком па пільгових умовах працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: п. «а» ст. 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 та п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.
Правила згаданих законів є повністю уніфікованими (ідентичними).
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Отже, що з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.
При цьому відносно позивачки правила означених Законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та 50 років за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.
Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що відповідач у спірних правовідносинах не застосував більш сприятливий закон, який передбачає право позивачки на обумовлену попередньою роботою пільгову пенсію, проте застосував Закон, який позбавляє її зазначеного права, тоді як слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивачки закону, а саме: положенням пункту «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.
Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначив, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
В спірному випадку, на час звернення позивачки до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 вона досягла 45 років, що скаржником не заперечується. Отже, позивачка, звернувшись до пенсійного органу, мала достатній вік для призначення пенсії за Списком №1.
Стосовно зарахування до страхового стажу позивачки періоду навчання.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, до 01 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж), а страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року.
Відповідно до пункту «д» частини 3 статті 56 Закону України №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до пп.2 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, наведені у цьому пункті, в тому числі: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Положенням ст. 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій є трудова книжка. Це ж передбачено і п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.
Відповідно до Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно п.8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення, необхідне надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.
Як правильно з`ясував суд першої інстанції, у трудовій книжці позивачки наявний запис № 1, який свідчить, що позивачка навчалась 01.09.1997 по 01.07.2000 в Криворізькому коксохімічному технікумі Національної металургійної академії України.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний період навчання позивачки в Криворізькому коксохімічному технікумі Національної металургійної академії України підлягає зарахуванню до її страхового стажу.
Підсумовуючи наведене, враховуючи, що позивачка на час звернення до пенсійного органу мала достатній вік для призначення пенсії за Списком №1, а також мала достатній страховий та пільговий стаж за Списком №1, суд першої інстанції обґрунтовано вказав про наявність підстав для зобов`язання пенсійного органу призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні. 
Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 липня 2025 року у справі № 160/15509/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України. 
Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко 

суддя А.В. Суховаров