Справа № 450/5410/25  Провадження № 2/450/661/26 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2026 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого – судді Кукси Д.А.
секретаря судового засідання Глинської У.Я.
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Шатова Ю.В.,
представника відповідача Дячук С.І.,
третя особа ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданнів режимі відеоконференції в залі суду м. Пустомити цивільніу справу за позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шатова Юлія Вікторівна до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком та припинення сплати аліментів, -
суд постановив таке рішення:
підстава позову (позиція позивача): представник позивача звернулася до суду з цивільним позовом до відповідача, в якому просить припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 з 01 вересня 2025 року; визначити місце проживання повнолітньої доньки ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: 81158, Львівська область, Пустомитівський район, с. Шоломин) аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 , яка продовжує навчання, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) у розмірі (одної четвертої) частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою 23 років.
Свої вимоги мотивує тим, що у шлюбі в позивача та відповідача народилися діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 02.12.2024 у справі № 450/5562/24 з позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, а рішенням від 09.01.2025 у справі № 450/5571/24 - аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.
Разом з тим, з вересня 2025 року повнолітня донька фактично проживає разом із позивачем та перебуває на його повному утриманні, що підтверджується актом обстеження житлових умов. Відповідач тривалий час проживає за кордоном, участі в утриманні доньки не бере та отримані аліменти використовує не за призначенням.
Незважаючи на зміну фактичних обставин, з позивача продовжують стягуватися аліменти на користь відповідача в примусовому порядку, що порушує права та інтереси як позивача, так і дитини, яка фактично перебуває на його утриманні.
Крім того, відповідач під час розгляду справ № 450/5562/24, № 450/5571/24 та № 450/1471/25 надала суду недостовірну інформацію щодо місця проживання дітей.
З огляду на викладене, позивач просить суд захистити його права та інтереси дитини шляхом припинення стягнення аліментів на користь відповідача та вирішення питання щодо належного отримувача аліментів відповідно до фактичного місця проживання дитини.
21.01.2026 надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача – адвокат Шатова Ю.В., зазначила, що відповідачка зазначає, що донька є повнолітньою, у зв`язку з чим вимога про визначення її місця проживання з батьком не підлягає задоволенню. Проте відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України, стягнення аліментів можливе за умови проживання дитини з одним із батьків та перебування на його утриманні. Отже, встановлення факту проживання доньки разом із батьком має істотне значення для вирішення спору щодо аліментів і підлягає розгляду судом. Донька, ОСОБА_2 , у заяві від 22.12.2025 року підтвердила, що фактично проживає з батьком з 04.10.2025 року та перебуває на його повному утриманні. Акт обстеження від 22.10.2025 року лише зафіксував цей факт, а не визначив його початок.
Доводи відповідачки про початок проживання доньки з батьком наприкінці жовтня 2025 року є безпідставними та спростовуються поданою заявою доньки. Крім того, вона зазначила, що мати проживає за кордоном, участі у її вихованні не бере матеріальної допомоги не надає, а зв`язок між ними відсутній.
За період з березня по жовтень 2025 року позивач сплатив аліменти на користь відповідачки в сумі 162 565,43 грн. Водночас безпосередньо доньці було перераховано 75000 грн, що підтверджується банківськими виписками.
Також встановлено, що син сторін, ОСОБА_4 , фактично проживає не з матір`ю, а з бабусею, яка забезпечує його утримання.
Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до 23 років за умови продовження навчання та потреби у матеріальній допомозі. Такий обов`язок виникає незалежно від форми навчання.
Факт навчання доньки підтверджений матеріалами справи. Навчання, особливо за денною формою, обмежує можливість працевлаштування, що зумовлює необхідність матеріальної підтримки. Незважаючи на можливе бюджетне навчання, донька потребує коштів на повсякденні витрати, які наразі несе позивач. 
При визначенні розміру аліментів суд враховує можливості обох батьків. Вимога відповідачки про встановлення аліментів у розмірі 1/6 доходу є необґрунтованою, оскільки не підтверджена доказами її матеріальної неспроможності.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просила такі задоволити.
Позиція відповідача: відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоч була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомила.
11.12.2026 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, спір щодо місця проживання вирішується лише стосовно малолітньої дитини, а дитина, яка досягла 14 років, самостійно визначає своє місце проживання. Згідно зі ст. 6 СК України, статус дитини має особа до досягнення повноліття. Оскільки ОСОБА_2 є повнолітньою, чинним законодавством не передбачено механізму визначення її місця проживання, у зв`язку з чим у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.
Відповідачка не заперечує, що донька сторін проживає разом із батьком, та погоджується на припинення стягнення аліментів, однак не погоджується з датою їх припинення - 01.09.2025, оскільки фактичне проживання доньки з батьком розпочалося наприкінці жовтня 2025 року, що підтверджується актом від 22.10.2025. Крім того, 05.11.2025 подано заяву про повернення виконавчого документа, виконавче провадження завершено, а тому твердження про подальше стягнення аліментів та їх використання не за призначенням є безпідставними.
Щодо вимоги про стягнення аліментів, відповідачка частково визнає позов та погоджується на їх стягнення у розмірі 1/6 доходу. Відповідно до ст. 199 СК України, аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, стягуються за умови наявності матеріальної потреби та можливості батьків надавати допомогу. Позивач не надав належних доказів фактичних витрат на утримання доньки, при цьому вона навчається на державній формі, що виключає витрати на оплату навчання.
З огляду на викладене, в судовому засіданні представник відповідача – адвокат Дячук С.І. просила прийняти відзив до розгляду; відмовити у задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання повнолітньої доньки; припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 ; стягувати з ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/6 доходу до досягнення донькою 23 років або припинення навчання.
Позиція третьої особи: 06.01.2026 від ОСОБА_2 надійшли пояснення, в яких вона зазначає, що під час розгляду судової справи № 450/5410/25 просить врахувати її інтереси. Заявниця повідомляє, що з 04.10.2025 проживає разом із батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на його повному утриманні, а з листопада 2025 року батько повністю забезпечує її матеріальні та фінансові потреби. Вона є студенткою 4 курсу Чортківського медичного фахового коледжу денної форми навчання (довідка № 913 від 24.11.2025), у зв`язку з чим не має можливості самостійно себе забезпечувати. За період з березня по жовтень 2025 року включно з батька було стягнуто аліменти на її утримання у сумі 162 565 грн 43 коп. (згідно з виконавчим провадженням № 77689039 на підставі виконавчого листа № 450/5571/24 від 11.03.2025), однак фактично на її рахунок надійшло лише 75 000 грн, що підтверджується банківською випискою. Інших коштів чи матеріальної допомоги від матері ОСОБА_3 вона не отримувала, разом із нею не проживає; за наявною інформацією, мати перебуває в ОАЕ, останній особистий контакт із нею відбувся у лютому 2021 року, а з жовтня 2025 року зв`язок відсутній. У зв`язку з викладеним вона просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь різницю аліментів у сумі 87 565 грн 43 коп. та призначити стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів її доходу, з урахуванням того, що її брат ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) також не проживає з матір`ю, а батько сплачує аліменти на його користь згідно з виконавчим провадженням № 76876659.
В судовому засіданні третя особа, підтримала позовні вимоги, та просила задоволити.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.
18.11.2025 відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру; 18.11.2025 заява; 19.11.2025 ухвала про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду; 28.11.2025 повідомлення №96882; 09.12.2025 заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду; 11.12.2025 відзив на позовну заяву; 12.12.2025 заява; 06.01.2026 заява; 21.01.2026 відповідь на відзив; 02.02.2026 заява; 26.02.2026 заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників, судом встанолено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 02.11.2006, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , актовий запис № 14.
Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов № 451 від 22.10.2025, складеного комісією, встановлено, що за вказаною адресою зареєстрований, але фактично не проживає ОСОБА_4 , натомість у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації проживає ОСОБА_2 .
Відповідно до висновку за результатами інспекційного відвідування щодо цільового використання аліментів на дитину та акта обстеження № 85 від 30.12.2025, виданих Борщівською сільською радою, встановлено, що за результатами бесіди з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у присутності баби ОСОБА_5 , аліменти отримує мати неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка під час обстеження була відсутня (перебуває за кордоном в ОАЕ); щомісячні аліменти у сумі 9000,00 грн заощаджуються дитиною (переводяться в іноземну валюту), при цьому ОСОБА_4 має банківську картку «Монобанк», а також за його проханням мати додатково перераховує 2000 - 3000 грн на поточні потреби (кишенькові витрати, поповнення мобільного зв`язку, засоби гігієни тощо).
Відповідно до довідки № 335 від 25.04.2025, виданої директором Чортківського медичного фахового коледжу Л. С. Білим, ОСОБА_2 є студенткою ІІІ курсу освітньо-професійної програми «Лікувальна справа» (денна форма навчання) та зареєстрована і проживає у студентському гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з довідкою № 1830 від 18.03.2025, виданою військовою частиною НОМЕР_4 , про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, старший лейтенант ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заступник командира розвідувальної роти, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , дійсно у періоди з 05.03.2022 по 21.05.2022, з 23.05.2022 по 01.02.2023, з 15.02.2023 по 12.04.2023, з 27.05.2023 по 16.07.2023, з 30.07.2023 по 13.10.2023, з 01.11.2023 по 16.03.2024, з 04.04.2024 по 04.07.2024, з 25.07.2024 по 15.09.2024, з 21.09.2024 по 06.11.2024, з 25.11.2024 по 03.02.2025, з 22.02.2025 по 18.03.2025 брав участь у зазначених заходах, перебуваючи в н. п. Малин Житомирської області, а також у н. п. Берестове, Веселе, Спірне Соледарської міської територіальної громади Донецької області.
Відповідно до довідки № 25.07-14/121459 від 21.11.2025, виданої Коломийським ВДВС, встановлено, що на виконанні перебувало виконавче провадження № 77689039 за виконавчим листом № 450/5571/24 від 11.03.2025, виданим Пустомитівським районним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частки доходу щомісячно з 29.11.2024 до завершення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23-х років, однак 12.11.2025 виконавчий лист було повернуто на підставі заяви стягувачки від 05.11.2025.
Відповідно до виписки з особового рахунку НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_2 , у період з 01.01.2025 по 19.11.2025 на рахунок надійшли кошти від ОСОБА_3 , що підтверджується випискою ПАТ АТ «УКРГАЗБАНК» від 20.11.2025 на загальну суму надходжень 75000,00 грн. і включає транзакції: 28.03.2025 - 9000 грн, 19.05.2025 - 5000 грн, 20.05.2025 - 4000 грн, 15.06.2025 - 4000 грн, 16.06.2025 - 8000 грн, 14.07.2025 - 8000 грн, 14.08.2025 - 10 000 грн, 16.09.2025 - 8000 грн, 02.10.2025 - 2000 грн, 12.10.2025 - 8500 грн. та 20.10.2025 - 8500 грн.
Згідно зі звітом про здійснення відрахувань та виплат № 5/6170 та 5/6172 від 24.11.2025, виданим військовою частиною НОМЕР_4 щодо ОСОБА_1 за постановою ВП № 77689039 від 03.04.2025, у період з березня по жовтень 2025 року включно на утримання ОСОБА_2 стягнуто 137820,61 грн та 24744,82 грн, загальна сума стягнень становить 162565,43 грн.
Суд звертає увагу, що ст.179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
При цьому, відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті можливість скасування їх присудження.
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.
Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення у справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником.
При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Окрім того, як зазначено в Постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц щодо звільнення від сплати аліментів, з урахуванням предмета цієї категорії спорів (припинення стягнення аліментів на утримання дитини, звільнення від сплати заборгованості), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина.
Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 Сімейного кодексу України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.
Висновки щодо застосування указаних норм матеріального права викладені у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 477/1165/20, від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18, від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17.
Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню, оскільки, відповідно до матеріалів справи та наданих пояснень стороною позивача і третьої особи, які представник відповідача у судовому засіданні не заперечив, а також відповідно до заяви про повернення виконавчого документа від 05.11.2025, відповідач ОСОБА_3 протягом п`яти років постійно проживає за кордоном, що унеможливлює виконання нею обов`язку щодо утримання дитини на території України та є підставою для припинення аліментних зобов`язань відповідно до ст. 184 Цивільного кодексу України.
Відповідно до статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько проживають окремо і не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При цьому враховується ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. 
Водночас, відповідно до частини 3 тієї ж статті, якщо дитина досягла 14 років, місце її проживання визначається самою дитиною.
Згідно з частиною 1 статті 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. 
Таким чином, суд приходить до переконання, що позовна вимога щодо визначення місця проживання повнолітньої ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки донька сторін є повнолітньою особою і не має статусу дитини в розумінні чинного законодавства, зокрема статей 6 та 161 Сімейного кодексу України, які визначають порядок вирішення спірних питань щодо місця проживання лише для неповнолітніх дітей.
Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
При цьому, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи дочці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За роз`ясненнями, що містять в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежне від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження.
Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.
Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Як вказує сторона позивача та третя особа, відповідачка в змозі надавати матеріальну допомогу доньці, є працездатною, оскільки зі слів «проживає в ОАЕ та продає собак».
Крім того, сторона відповідача зазначає, що не заперечує проти стягнення аліментів на користь доньки ОСОБА_2 , проте просить встановити їх у розмірі 1/6 від її доходу. 
Втім, під час судового розгляду та з огляду на долучені до матеріалів справи докази, суд, не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки представником відповідача жодних документальних або інших доказів, які б підтверджували неможливість сплати аліментів у законодавчо встановленому розмірі, надано не було.
Враховуючи досліджені матеріали та докази, а також встановлені обставини та факти, суд дійшов висновку, що відповідач здатна надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання.
Враховуючи вищенаведені обставини, обов`язок обох батьків утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, наявність у відповідача можливості надання утримання, суд приходить до висновку про стягнення коштів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно.
За приписами ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Щодо сплати судового збору слід зазначити, що позивач має статус УБД, тому, з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» звільненний від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 259, 265 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволити частково.
Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 за рішенням у справі № 450/5571/24 від 09.01.2025.
Стягувати з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 , яка продовжує навчання, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) у розмірі частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою 23 років або припинення навчання.
В решті позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_5 .
Третя особа:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_5 .

Суддя	Д.  А.  Кукса