ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/1035/26	
(суддя Сацький Р.В.,м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року з питань забезпечення позову у справі №280/1035/26 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» до Тернопільської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» 09 лютого 2026 року звернулося до суду з позовом до Тернопільської митниці, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару №UA403070/2025/000445/2 від 29.12.2025.
Одночасно з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товарів №UA403070/2025/000445/2 від 29.12.2025 до набрання законної сили рішенням суду у справі №280/1035/26.
Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, підприємство зазначає про: неможливість ефективного поновлення прав позивача; блокування діяльності через статус ризиковості; невідворотні фінансові втрати внаслідок нарахування пені та безальтернативного списання бюджетного відшкодування ПДВ; критичне погіршення майнового стану підприємства та загроза зупинення господарської діяльності в умовах воєнного стану; реальну загрозу несанкціонованого списання коштів з ЄКР позивача.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року у задоволені заяви відмовлено повністю.
Ухвала суду мотивовано тим, що посилання позивача на те, що на адресу підприємства можливо у майбутньому надійде вимога Тернопільської митниці про сплату митних платежів за гарантією № 25UA120012004E6F3 від 30.12.2025, що, в свою чергу, може спричинити негативні наслідки для товариства та гаранта, базується на припущеннях, які наразі не підтверджені жодним доказом. Існування порушення прав позивача або неможливість їх відновлення без вжиття заходів забезпечення позову має бути реальним, вбачатися з матеріалів справи, чого у цьому випадку немає.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскаржив її в апеляційному порядку. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що ухвала суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову від 10 лютого 2026 р. у цій справі постановлена судом з порушенням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, оскільки при вирішенні питання щодо наявності підстав про вжиття заходів забезпечення позову суд зробив помилковий висновок щодо відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову тоді як невжиття заходів забезпечення позову призведе до того, що на момент ухвалення рішення суду по суті спору кошти вже будуть стягнуті, а механізм їх повернення буде заблокований, що нівелює мету судового захисту, тому єдиним ефективним способом захисту у цій ситуації є зупинення дії оскаржуваного рішення.
Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів апеляційної скарги посилаючись на те, що станом на момент звернення до суду із позовною заявою про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів UA403070/2025/000445/2 від 29.12.2025р. ще не виник обов`язок із сплати митних платежів, забезпечених сплатою митних платежів шляхом надання індивідуальної гарантії від 30.12.2025 №25UA12001200E6F3, і такий обов`язок виникне у скаржника лише 31.03.2026р., після спливу 90 днів з дня випуску товарів, як це передбачено ч. 7 ст. 55 МК України.
Зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів відокремленого провадження вбачається, що 09.02.2026р. Запорізьким окружним адміністративним судом зареєстровано адміністративний позов ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ» до Тернопільської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA403070/2025/000445/2 від 29.12.2025р. та позивачем разом з вищезазначеним позовом подано до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товарів №UA403070/2025/000445/2 від 29.12.2025р. до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ» про визнання протиправним та скасування цього рішення.
Частинами першою та другою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо :
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч. 2 ст. 151 КАС України).
За умовами частини шостої статті 154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Таким чином, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, перевірити, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Для застосування положень статті 150 КАС України, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, у зв`язку із чим, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.
Також колегія суддів звертає увагу на правові позиції Верховного Суду у постановах від 20.03.2019р. у справі № 826/14951/18, від 30.09.2021р. у справі № 160/7358/21 та у справах №640/23179/19, № 460/549/20, № 826/16216/18, від 21.08.2024р. у справі № 320/4183/24, за змістом яких підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше й у разі оскарження відповідного акту суб`єкта владних повноважень, особа має право разом з іншими позовними вимогами заявити вимоги про відшкодування спричиненої таким актом шкоди.
Верховний Суд, у вищезазначених провадженнях, відхилив доводи стосовно можливого нанесення суб`єкту господарювання майнової шкоди як підстави для забезпечення позову і обставини, які ускладнюють чи унеможливлюють ефективний захист чи поновлення порушених прав та інтересів, зазначивши, що безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте відповідно до ст. 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник обов`язково повинен обґрунтувати таку заяву (клопотання) і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться відомості разом з документальними доказами, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді заяви (клопотання) покладається виключно на заявника.
Натомість, позивачем в заяві про забезпечення позову не зазначено та документально не підтверджено обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, що унеможливило би захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі, як і не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі.
Зважаючи на те, що позивачем не надано доказів та не наведено обставин, які б свідчили про наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення по суті спору та неможливості в подальшому виконання рішення суду чи доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення у цій справі, що є необхідною умовою визначеною частиною 2 статті 150 КАС України для вирішення питання про наявність або відсутність підстав забезпечення позову у справі, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення поданої заяви про забезпечення позову.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому ухвалу суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» залишити без задоволення, а ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року з питань забезпечення позову у справі №280/1035/26 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 15 квітня 2026 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко 

суддя В.А. Шальєва 

суддя С.М. Іванов