Справа № 758/3970/25 
Категорія 39 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2026 року          м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді     Петрова Д.В.,
з участю секретаря судового засідання   Сідько І.О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Богданова Олександра Олександровича до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання іпотеки припиненою, виключення з державних реєстрів записів про обтяження предмету іпотеки,
У С Т А Н О В И В :
У березні 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Богданова О.О. звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою про визнання іпотеки припиненою, виключення з державних реєстрів записів про обтяження предмету іпотеки.
В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначає, що 21.07.2006 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 .
В цей же день між відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Надра" ("Іпотекодержатель") в особі начальника Шевченківського відділення філії ВАТ КБ "Надра" Київського РУ Сороки А.А. та ОСОБА_1. ("Іпотекодавець") укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 26,60 (двадцять шість цілих шістдесят сотих) кв.м., однокімнатна, жилою площею 13,10 (тринадцять цілих десять сотих) кв.м., що стане власністю Іпотекодавця у майбутньому на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між Іпотекодавцем та ОСОБА_3 .
При цьому, за умовами договору іпотеки від 21.07.2006 після здійснення державної реєстрації вказаного договору купівлі-продажу та переходу права власності зазначена квартира номер АДРЕСА_1 , залишається предметом іпотеки до повного виконання Іпотекодавцем зобов?язань за кредитним договором.
Згідно з п. 4.3. договору іпотеки право іпотеки припиняється виконанням Іпотекодавцем забезпечених іпотекою зобов?язань.
Відповідно до п. 6.4. договору іпотеки водночас з нотаріальним посвідченням цього договору на предмет іпотеки накладається заборона відчуження за письмовою заявою Іпотекодержателя.
В подальшому, Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна видано реєстраційне посвідчення № 029128, яким посвідчено, що кв. АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Авдієнком В.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 21.07.2006 № 1991 та записано в реєстрову книгу № д.695-122 за реєстровим № 7425.
Аналогічна за змістом інформація міститься також у відповіді комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації від 07.03.2024 KB-2024 № 4498.
У свою чергу, після виконання в повному обсязі зобов?язань за договором іпотеки від 21.07.2006 ОСОБА_1 ВАТ КБ "Надра" надано довідку про погашення кредиту в повному обсязі та відсутності заборгованості станом на 03.02.2009.
27.05.2024 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1. надано відповідь за результатами розгляду його заяв щодо відсутності в установі первинних документів ВАТ КБ "Надра" та завершення ліквідаційної процедури в розумінні положень частини третьої статті 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Цим же листом Фонд повідомив заявника про фактичне виконання ОСОБА_1 зобов?язань за кредитним договором № 27/11/99/2006-840 від 21.07.2006 перед ПАТ КБ "Надра" та рекомендовано звернутись до будь-якої державної нотаріальної контори або приватного нотаріуса для вчинення нотаріальних дій, пов?язаних із зняттям заборони на відчуження нерухомого майна.
За результатами неодноразових звернень ОСОБА_1 до приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу останньому надані роз?яснення щодо неможливості зняття заборони на відчуження нерухомого майна, оскільки такі дії мають бути проведені виключно за заявами/повідомленнями кредитора у зобов?язанні.
3 огляду на це ОСОБА_1 вкотре звернувся до ФГВФО із заявою про необхідність подання до нотаріальних органів заяви про зняття заборони на відчуження нерухомого майна, оскільки Фонд фактично виступав правонаступником ПАТ КБ "Надра".
04.10.2024 Фондом на адресу ОСОБА_1 направлено відповідь за № 49-036-10102/24 з посиланням на положення статті Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Таким чином, факт погашення ОСОБА_1 кредитних зобов?язань за договором іпотеки від 21.07.2006 перед ПАТ КБ "Надра" фактично ніким не оспорюється проте зняття заборони на зняття заборони на відчуження нерухомого майна неможливе без відповідного судового рішення.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 07.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
01.05.2025 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.
Представник відповідача зазначає, що Фонд гарантування не був стороною договору, а тому звернення до суду з позовом, результат розгляду якого з самого початку не передбачає наявності правового ефекту, свідчить про відсутність предмету спору, як такого в межах пред`явленого позову.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.08.2025 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі в якому останній заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).
Такий спосіб захисту узгоджуються з практикою суду, що міститься в постанові Верховного суду України від 25.05.2016 у справі № 6-605 цс16: «Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав».
Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц: «Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України».
Як встановлено судом 21.07.2006 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 .
В цей же день між відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Надра" ("Іпотекодержатель") в особі начальника Шевченківського відділення філії ВАТ КБ "Надра" Київського РУ Сороки А.А. та ОСОБА_1. ("Іпотекодавець") укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 26,60 (двадцять шість цілих шістдесят сотих) кв.м., однокімнатна, жилою площею 13,10 (тринадцять цілих десять сотих) кв.м., що стане власністю Іпотекодавця у майбутньому на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між Іпотекодавцем та ОСОБА_3 .
При цьому, за умовами договору іпотеки від 21.07.2006 після здійснення державної реєстрації вказаного договору купівлі-продажу та переходу права власності зазначена квартира номер АДРЕСА_1 , залишається предметом іпотеки до повного виконання Іпотекодавцем зобов?язань за кредитним договором.
Згідно з п. 4.3. договору іпотеки право іпотеки припиняється виконанням Іпотекодавцем забезпечених іпотекою зобов?язань.
Відповідно до п. 6.4. договору іпотеки водночас з нотаріальним посвідченням цього договору на предмет іпотеки накладається заборона відчуження за письмовою заявою Іпотекодержателя.
В подальшому, Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна видано реєстраційне посвідчення № 029128, яким посвідчено, що кв. АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Авдієнком В.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 21.07.2006 № 1991 та записано в реєстрову книгу № д.695-122 за реєстровим № 7425.
Аналогічна за змістом інформація міститься також у відповіді комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації від 07.03.2024 KB-2024 № 4498.
У свою чергу, після виконання в повному обсязі зобов?язань за договором іпотеки від 21.07.2006 ОСОБА_1 ВАТ КБ "Надра" надано довідку про погашення кредиту в повному обсязі та відсутності заборгованості станом на 03.02.2009.
27.05.2024 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1. надано відповідь за результатами розгляду його заяв щодо відсутності в установі первинних документів ВАТ КБ "Надра" та завершення ліквідаційної процедури в розумінні положень частини третьої статті 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Цим же листом Фонд повідомив заявника про фактичне виконання ОСОБА_1 зобов?язань за кредитним договором № 27/11/99/2006-840 від 21.07.2006 перед ПАТ КБ "Надра" та рекомендовано звернутись до будь-якої державної нотаріальної контори або приватного нотаріуса для вчинення нотаріальних дій, пов?язаних із зняттям заборони на відчуження нерухомого майна.
За результатами неодноразових звернень ОСОБА_1 до приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу останньому надані роз?яснення щодо неможливості зняття заборони на відчуження нерухомого майна, оскільки такі дії мають бути проведені виключно за заявами/повідомленнями кредитора у зобов?язанні.
04.10.2024 Фондом на адресу ОСОБА_1 направлено відповідь за № 49-036-10102/24 з посиланням на положення статті Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Таким чином, факт погашення ОСОБА_1 кредитних зобов?язань за договором іпотеки від 21.07.2006 перед ПАТ КБ "Надра" фактично ніким не оспорюється проте зняття заборони на зняття заборони на відчуження нерухомого майна неможливе без відповідного судового рішення.
На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 № 83 "Про віднесення ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "НАДРА" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 № 26 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "НАДРА", згідно з яким з 06.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "НАДРА" Стрюкову Ірину Олександрівну.
Відповідно до постанови Правління НБУ від 04 червня 2015 р. № 356 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "НАДРА" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 р. № 113, "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "НАДРА" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "КБ "НАДРА" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "КБ "НАДРА" Стрюкову Ірину Олександрівну строком на 1 рік з 05 червня 2015 р. до 04 червня 2016 р. включно.
На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування прийняла рішення від 28 квітня 2016 р. № 616 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА» строком на два роки до 04 червня 2018 включно.
Водночас, відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «НАДРА», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, Стрюкової І.О. строком на два роки до 04 червня 2018 включно.
На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування прийняла рішення від 03 листопада 2016 р. № 2342 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА» строком на два роки до 03 червня 2020 року включно.
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1179 від 22 червня 2020 року «Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА».
Відповідно до зазначеного рішення строк управління майном (активами) ПАТ «КБ «НАДРА» та задоволення вимог його кредиторів продовжено на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів.
Також рішенням продовжено визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «НАДРА», делеговані провідному професіоналу з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Білій Ірині Володимирівні, на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів.
Рішення №1179 від 22 червня 2020 року прийняте з метою виконання всіх заходів, пов`язаних з ліквідацією ПАТ «КБ «НАДРА», передбачених Законом, та на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, статті 48 Закону, підпункту 2 пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 13 травня 2020 року №590-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності».
Повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «НАДРА», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень щодо звернення до пов`язаної з банком особи з вимогою про відшкодування шкоди та звернення з такою вимогою до суду, а також з вимогою до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з Законом прирівнюються до вкладів, та повноважень в частині організації реалізації активів банку.
Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28 вересня 2020 року №1764 відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «НАДРА», делеговані Білій Ірині Володимирівні рішенням виконавчої дирекції Фонду від 22 червня 2020 року № 1179 «Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА».
Визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА» здійснюються Фондом безпосередньо до моменту внесення запису про державну реєстрацію припинення ПАТ «КБ «НАДРА» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Таким чином, Фонд безпосередньо здійснює виведення ПАТ «КБ «НАДРА» з ринку з 28.09.2020.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.
Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.
Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах - державних банках.
Фонд гарантування є особою публічного права (стаття 3 Закону), і відповідно до приписів статті 19 Конституції України він має діяти виключно в межах повноважень, встановлених діючим законодавством, і за відсутності правових підстав не має права вчиняти будь-які дії, що не передбачені законом, або вчиняти їх передчасно (безпідставно).
Так, відповідно до частин 1-3 стаття 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Відповідальність Банк несе за договором, а Фонд гарантування за Законом.
Фонд гарантування не є правонаступником Банку, а лише виступає його ліквідатором.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. На відміну від позивача, відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.
Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17.
У постанові Верховного Суду від 28 липня 2022 року у справі № 394/130/21 зазначено, що за змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права.
Належними сторонами в цивільній справі є особи, відносно яких є дані про те, що вони можуть бути суб`єктами спірних матеріальних правовідносин.
Так, належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Окрім того обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
З наведеного випливає, що право на позов здійснюється особами лише з приводу такого правовідношення, в якому володілець права на позов та його супротивник перебувають в якості суб`єктів, а їх відносини є приводом для судового процесу. Звертатися до суду з позовом можливо лише для захисту такого права, яке за твердженням позивача, належить йому, або визнання такого юридичного стану, в якому позивач, за його твердженням, є безпосередньо заінтересованим.
Позов є нерозривно пов`язаним з наявністю у позивача юридичного інтересу щодо власних прав та обов`язків, а наявність останнього - обумовлює можливість винесення судом рішення по суті справи на користь позивача (правова вигода від судового рішення).
З точки зору теорії процесуального права наявність у позивача юридичного інтересу є однією з абсолютних умов виникнення і розвитку судового процесу. І навпаки, відсутність інтересу - має наслідком припинення процесу із знищуваною силою (відмова у відкритті або закритті провадження у справі) негайно, як тільки з`ясовується ця обставина.
По суті відсікання можливості звернення до суду з вимогами, які навіть у разі задоволення не призводять до правового ефекту, підтримана Верховним Судом, у тому числі і Великою Палатою Верховного Суду (справи №№ 910/8130/20, 910/3907/18).
Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року по справі № 753/15412/20 (провадження № 61-4705св21) суд вказав, що «…Верховний Суд у постанові від 23 лютого 2022 року у справі № 200/5013/17 (провадження № 61- 4050св21) дійшов висновку про те, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
Відповідно до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.
Особливості ліквідації банків визначаються Законами України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-III (далі - Закон № 2121-III) та «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452- VI (далі - Закон № 4452-VI).
З огляду на статтю 2 Закону № 2121-III ліквідація банку - це процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Згідно із частиною першою статті 48 Закону № 4452-VI Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює: повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, оновлює інформацію, що міститься у Кредитному реєстрі Національного банку України; звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю та інші.
На час розгляду справи уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» здійснювала виведення ПАТ «КБ «Надра» з ринку, на підставі постанови Правління Національного Банку України від 05 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних» у зв`язку з із запровадженням тимчасової адміністрації.
Звертаючись до суду із позовом про визнання іпотеки припиненою, виключення з державних реєстрів записів про обтяження предмету іпотеки ОСОБА_1 в позовних вимогах визначає як відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.
Однак, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «КБ «Надра» з 15 червня 2015 року на цей час виникнення спору не є припиненим, а перебуває в стані припинення (а. с. 30).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 910/12294/16 дійшла висновку про те, що банк, який виводиться з ринку, до моменту державної реєстрації його припинення не позбавлений правосуб`єктності і може виступати учасником різних правовідносин. Від імені банку у цих правовідносинах діє уповноважена особа Фонду, виконуючи функції виконавчого органу банку (керівника банку)…».
З огляду на викладене Банк, як юридичну особу, на момент розгляду справи не ліквідовано, а тому посилання позивача на те, що саме Фонд є належним відповідачем у справі - необґрунтоване та безпідставне.
Згідно ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Окрім того, належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога- заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.
Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (пункт 8.10 Постанови Велика Палата Верховного Суду від 05 липня 2023 року, справа № 910/15792/20).
Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19).
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 910/7122/17 визначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17 (пункт 50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)).
Таким чином Фонд гарантування не є правонаступником Банку, а лише виступає його ліквідатором (постанова Верховного Суду від 24.09.2020 у справі 334/8020/18; постанова Верховного Суду від 04.11.2020 у справі 335/1896/15-ц, ухвала Верховного Суду від 15.06.2020 у справі 334/1913/16-ц).
Фонд гарантування не був стороною договору, а тому звернення до суду з позовом, результат розгляду якого з самого початку не передбачає наявності правового ефекту, свідчить про відсутність предмету спору, як такого в межах пред`явленого позову.
Таким чином, враховуючи визначений позивачем склад учасників справи, та той факт, що суд позбавлений можливості вирішити спір по суті, оскільки нормами процесуального права не передбачено право суду самостійно здійснення заміни відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволені заявлених позовних вимог.
Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем.
На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 13, 19, 78-81, 141, 274-279 ЦПК України, ст. 203, 215, 526, 626-628, 1054 ЦК України, суд,
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Богданова Олександра Олександровича до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання іпотеки припиненою, виключення з державних реєстрів записів про обтяження предмету іпотеки - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:
- позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ;
- відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17, код ЄДРПОУ: 21708016.

Суддя         Дмитро ПЕТРОВ