Слобідський районний суд міста Харкова 
Провадження № 3/641/300/2026	Справа №: 641/10274/25	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року        м. Харків

Суддя Слобідського районного суду міста Харкова Щепелева Г.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військослужбовця, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
- за ч. 2 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

До Слобідського районного суду міста Харкова надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 547377 від 22.12.2025 водій ОСОБА_1 22.12.2025 о 03:03:00 по вул. Г. Тарасенка, 65 в м. Харкові керував автомобілем Volkswagen, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло; порушення мови; порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ водій відмовився під відеофіксацію, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. Порушення вчинено повторно протягом року.
Дії водія кваліфіковані як порушення п. 2.5. ПДР України, тобто відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
В судовому засіданні ОСОБА_1 не погодився із складенням щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, повідомив суду, що він є військовослужбовцем, одразу під час зупинки транспортного засобу повідомив, що він знаходиться при виконанні військових обов`язків та не має можливості проходити огляд у відповідному закладі охорони здоров`я, залишивши автомобіль із військовим майном без нагляду. На підтвердження цього в подальшому надав до суду копію витягу з бойового розпорядження командира, з журналу бойових дій, накладну (вимогу) про отримання військового майна. Зазначив, що відмова була мотивована терміновою необхідністю виконання бойового наказу командира та збереження військового майна, яке він перевозив, проте поліцейські проігнорували його пояснення та склали протокол за ч. 2 ст. 130 КУпАП. Просив провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП відносно нього закрити.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, що притягається до відповідальності, суд дійшов такого висновку.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно зі ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Положення ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Згідно із ч. 1 ст. 256 КУпАПу протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частина 2 статті 130 КУпАП встановлює відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вчинене повторно протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
В судовому засіданні ОСОБА_1 повідомив, що відмова була мотивована терміновою необхідністю виконання бойового наказу командира та виконання своїх функціональних обов`язків, спрямованих на перевезення та збереження військового майна, проте поліцейські проігнорували пояснення та склали протокол за ч. 2 ст. 130 КУпАП. 
Відповідно до вимог ст. 17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності, однак лише у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 09.09.2025 призначений на посаду заступника командира 1 механізованого батальйону з озброєння вказаної військової частини. 
На підставі бойового розпорядження командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 № 338 від 21.12.2025 та витягу з журналу бойових дій від 22.12.2025 майор ОСОБА_1 забезпечував безперервне виконання завдань підрозділами, підтримання належного рівня бойових спроможностей та логістичне забезпечення. 
На підтвердження зазначеного, до матеріалів справи була долучена копія бойового розпорядження командира від 21.12.2025; копія витягу з журналу бойових дій від 22.12.2025; письмові пояснення командира 1 МБ в/ч НОМЕР_2 ; копія накладної від 22.12.2025 про отримання ОСОБА_1 військового майна.
Суд також бере до уваги письмові пояснення командира НОМЕР_3 МБ військової частини НОМЕР_2 , які мають важливе значення в даному випадку, оскільки він є безпосереднім командиром ОСОБА_1 , в яких зазначено, що 22.12.2025, виконуючи його наказ щодо логістичного забезпечення, ОСОБА_1 був зупинений поліцією. Доповідь поступила о 03:10 22.12.2025, також була викликана військова служба правопорядку. Командир відправив військовослужбовців для охорони військового майна, а заступнику з озброєння майору ОСОБА_1 до їх прибуття командир наказав знаходитися у машині, по їх прибуттю залишити охорону і виконувати прохання поліції проїхати на огляд.
Крім того, зі службової характеристики, яка містяться в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 зарекомендував себе як компетентний, відповідальний та дисциплінований офіцер. Забезпечує виконання своїх посадових обов`язків, що позитивно впливає на рівень боєготовності підрозділу. 
Такі відомості, поза всяким сумнівом, характеризують особу ОСОБА_1 цілком позитивно.
З дослідженого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції поводив себе стримано, чітко відповідав на поставлені йому питання, а зміст відповідей є логічним та послідовним. Одразу після зупинки повідомив, що він є військовослужбовцем, виконує бойове розпорядження, повідомив свою посаду та місце служби. Вказав, що не відмовляється від проходження медичного огляду, щоб довести, що він не перебуває в стані наркотичного сп`яніння, але має виконати поставлені перед ним завдання, зокрема, із збереження військового майна, яке перебуває у автомобілі, яким він керував. ОСОБА_1 повідомив поліцейським, що залишити автомобіль із згаданим майном не має права, тому до закладу охорони здоров`я для проведення огляду поїде лише після прибуття інших військовослужбовців, які візьмуть під охорону транспортний засіб із майном. ОСОБА_1 декілька разів спілкувався телефоном, уточнюючи точний час прибуття військовослужбовців, повідомляючи його поліцейським. Проте щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП. 
Оцінюючи відомості відеозапису, дані документів щодо виконання ОСОБА_1 бойового розпорядження, письмові пояснення його командира, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , як військовослужбовець, виконував наказ свого командира щодо логістичного забезпечення, оскільки від цього залежало виконання певних військових завдань пов`язаних з відсічу збройної агресії рф, що, поза розумним сумнівом, свідчить про наявність крайньої необхідності в діях ОСОБА_1 .
Про вказане водій одразу повідомив поліцейських патрульної поліції, водночас такі пояснення не були враховані, що свідчить про недотримання процедури притягнення до адміністративної відповідальності. 
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Норми Закону щодо крайньої необхідності покликані сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.
Однією з найважливіших умов правомірності стану крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Відповідно до приписів ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Приписами ст.27Конституції України встановлено обов`язок держави -захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
Крім того, належить врахувати, що ОСОБА_1 керував автомобілем особисто та разом з ним не було будь-яких осіб, що підтверджує відомості про те, що виконуючи наказ командира, він не міг залишити довірене йому військове майно іншим військовослужбовцям та змушений був очікувати на їх прибуття.
Відомості відеозапису об`єктивно підтверджують, що саме внаслідок необхідності виконання наказу командира, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки виконував наказ із перевезення переданого йому військового майна, яке не міг залишити без нагляду.
За таких обставин ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, заступником командира 1 механізованого батальйону з озброєння військової частини, виконуючи наказ свого безпосереднього командира щодо логістичного забезпечення, керував транспортним засобом, який належить військовій частині, вчинив дії, передбачені ч. 2 ст. 130 КУпАП, перебуваючи в стані крайньої необхідності, а тому відповідно до вимог ст.ст 17, 18 КУпАП не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно із п. 4 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.
Керуючись ст.40-1, ч. 2 ст.130,251,283,284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 4 ст. 247 КУпАП у зв`язку з вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Слобідський районний суд міста Харкова.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя - 	Г. М. Щепелева