16.03.26
22-ц/812/469/26
Провадження № 22-ц/812/469/26
ПОСТАНОВА
Іменем України
16 березня 2026 року м. Миколаїв
справа № 469/317/25
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.  
суддів Серебрякової Т.В., Тищук Н.О.,
із секретарем судового засідання Повертайленко Ю.В.,
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , поданою представником – адвокатом Старчеус Ольгою Павлівною, на рішення Березанського районного суду Миколаївської області, ухвалене 19 червня 2025 року під головуванням судді Тавлуя В.В., повне судове рішення складено цього ж дня,
У С Т А Н О В И В:
В березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.
Позивач зазначає, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 01 березня 2011 року. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач ухиляється від належного виконання батьківських обов`язків щодо утримання спільних дітей. 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання дітей в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 березня 2025 року і до повноліття дітей. Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 1211 грн 20 коп. судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є працездатним та має можливість сплачувати аліменти на утримання своїх двох дітей, заперечень щодо позовних вимог про стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі суду не надав.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвокат Старчеус О.П., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила змінити рішення в частині розміру стягнення аліментів на утримання дітей, стягнувши аліменти відповідно до ч. 3 ст. 183 СК України. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що відповідач не отримував процесуальних документів з суду, так як позивачка умисно вказала лише місце його реєстрації, хоча їй достеменно було відомо, що місцем проживання відповідача з 2014 року та до цього часу є АДРЕСА_1 . Таким чином, ОСОБА_2 був позбавлений можливості скористатися правом на подачу відзиву на позовну заяву, в якому викласти свої заперечення та надати докази. На даний час відповідач перебуває на службі в Збройних Силах України та основну частину заробітку витрачає на своє утримання через важкий стан матеріального забезпечення військовослужбовців. На думку апелянта, позивачка умисно звернулася з позовною заявою про стягнення аліментів, а не з заявою про видачу судового наказу, щоб стягнути аліменти в більшому розмірі, жодних доказів обґрунтованості такого розміру аліментів нею не було надано, а тому позовна заява не відповідала вимогам п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, але суд не залишив її без руху, а відкрив провадження у справі. Посилаючись на викладене представник відповідача вважає, що у суду не було підстав стягувати аліменти в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 . 
Позивачка правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
В судове засідання до суду апеляційної інстанції учасники справи вдруге не з`явилися, повістки-повідомлення про дату, час і місце судового засідання направлялась позивачці за місцем її реєстрації та повернулись до суду з відміткою пошти про причину невручення – відсутність адресата за вказаною адресою, що є належним повідомленням у розумінні п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, іншої адреси позивачки матеріали справи не містять. Клопотань про відкладення справи не надходило.
Від представника ОСОБА_2 – адвоката Старчеус О.П. - надійшла заява про розгляд справи без участі її та ОСОБА_2 .
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. 
Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони з 01 березня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають синів:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні, батько дітей – ОСОБА_2 - проживає окремо.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно статей 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 
З огляду на вищевикладені вимоги закону суд дійшов правильного висновку, що існують підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
За положеннями частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Відповідно до частини першої статті 182 СК України розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставин, що мають істотне значення.
Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частина третя статті 182 СК України).
На думку колегії суддів, визначаючи аліменти у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно суд першої інстанції не в повній мірі врахував всі обставини справи, не прийнявши до уваги передбачену статтею 141 СК України рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, не з`ясувавши розмір доходів сторін та не надавши оцінки тому факту, що в матеріалах справі відсутні докази, що рівень їх доходів потребує стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі половини усіх видів його заробітку (доходу).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що стягнення з відповідача аліментів на двох дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), враховуючи отримуване ним як військовослужбовцем грошове забезпечення та можливість отримання доходів від належних  ОСОБА_2 на праві власності в порядку спадкування земельних ділянок сільськогосподарського призначення є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. 
Згідно частини другої статті 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів необхідно змінити, зменшивши їх щомісячний розмір до 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 28 березня 2025 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.
Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих аліментів підлягає зміні.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд відкрив провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , яка не відповідала вимогам п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки позовна заяви містить обґрунтування вимог про стягнення аліментів, а відсутність аргументації визначення їх розміру не є підставою для залишення позову без руху на підставі ст. 185 ЦПК України. Крім того пункт 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України не вимагає від позивача надання доказів.
З матеріалів справи слідує, що копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з доданими до неї документами були направлені відповідачу на його зареєстровану адресу місця проживання відповідно до вимог статей 90, 272, п. 2 ч. 7 статті 128 ЦПК України, та повернулись до суду з відміткою пошти про причину невручення – відсутність адресата за місцем проживання, що згідно п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України вважається належним врученням таких документів.
Отже порушення судом першої інстанції норм процесуального права апеляційним судом не встановлено.
Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану представником – адвокатом Старчеус Ольгою Павлівною задовольнити частково.
Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2025 року в частині розміру аліментів, що підлягають стягненню з  ОСОБА_2 , змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 28 березня 2025 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий        В.В. Коломієць

Судді:         Т.В. Серебрякова

Н.О. Тищук

Повна постанова складена 17 березня 2026 року