ЄУН 932/16614/25
 
Провадження № 2/932/5146/25
 
Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого – судді Петуніна І. В.,
за участю секретаря – Христюк М. В.
позивач: ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАКПІТАЛ»,
відповідач: ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що 28.10.2020 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем було укладено Кредитній договір № 2117777, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора. За умовами договору відповідач отримала 15000 грн.
11.03.2021 згідно умов Договору про відступлення прав вимоги № 64-МЛ ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за вказаним Кредитним договором № 2117777 від 28.10.2020 на користь позивача таостанній набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 2117777 від 28.10.2020 в сумі 49294,27 грн, з яких: 11229,00 грн – сума заборгованості за тілом кредиту; 37015,27 грн – сума заборгованості за відсотками; 1050 грн – сума заборгованості за комісією.
Зазначає, що сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 2117777 від 28.10.2020 було передано відповідачу первісним кредитором згідно Договору про відступлення прав вимоги № 64-МЛ від 11.03.2021.
Позивачем проведено роботу щодо ситуації з погашення наявної заборгованості відповідача та виконання кредитних зобов`язань, а саме: відповідачу було надіслано письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 20586086/14 від 15.07.2025.
Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором № 2117777 від 28.10.2020 в сумі 49294,27 грн, з яких: 11229,00 грн – сума заборгованості за тілом кредиту; 37015,27 грн – сума заборгованості за відсотками; 1050 грн – сума заборгованості за комісією.
Відповідачем надано відзив на позов, де вона заперечує проти позову, обґрунтовуючи наступним. 27.11.2020 я дійсно взяла кредит у ТОВ «Мілоан» у сумі 15000 грн. Але при цьому вона не отримувала жодного повідомлення про відступлення первісним кредитором вимоги новому кредитору – позивачу по справі, що є прямим порушення норм України та її процесуальних прав. Вона суто фізично не може виконувати зобов`язання на користь позивача, про якого не має жодних відомостей, не кажучи вже про реквізити для погашення боргу. Зважаючи на вказане, вважає, не можна вважати простроченням погашення кредиту з її провини. 3 моменту заміни кредитора у зобов`язанні вона просто не мала жодних відомостей, що така заміна відбулась. До того ж матеріали справи не містять відомостей нeлише про те, що таке повідомлення нею було отримано, а навіть і про те, що відповідне повідомлення їй відправлялось.
Документ, на який посилається позивач у тексті позову під назвою «Правила надання споживчих кредитів» вона ніколи не бачила та не ознайомлювалась з ним. B позові, який долучено до матеріалів справи, не містить її підпису за фактом ознайомлення з ним та ін.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. «Правила надання споживчих кредитів», як вона розуміє, розроблені та написані лише уповноваженою особою позивача, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, є відсутня і дата складання. Таким чином, підстав вважати, що банком отримана згода відповідача на укладення кредитного договору з урахуванням вказаних умов, норм закону та різних додатків типу правил надання споживчих кредитів тощо, на які посилається позивач, не має, а тому правові відносини між сторонами з приводу кредитування регулюються тільки кредитним договором від 28.10.2020, в якому взагалі не зазначені всі обов`язкови умови, необхідні для укладення договору кредиту і тому, вважає, суд не може вважати укладеним договір між відповідачем та банком.
У paзi застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки iз застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. B матеріалах справи відсутні докази того, що позивач, у визначений ст. 10561 ЦК України спосіб, належним чином, письмово повідомив позичальника про зміну процентної ставки, а також доказів отримання відповідачем вказаного листа, про зміну умов договору, під розписку в матеріалах справи немає.
Позовні вимоги про стягнення з неї процентів у вказаних розмірах фактично є такими, що призводять не до відшкодування завданих позивачеві збитків, а до збагачення позивача за рахунок відповідача – адже навіть індекси споживчих цін за відповідний період у їх сукупності зі звичайними процентними відсотковими ставками банків за надання аналогічних кредитів свідчать про те, що позивач прагне не до задоволення власних потреб, а до надприбутку за рахунок відповідача. Сума процентів майже втричі перевищує суму заборгованості, що вона вважає необґрунтованим та несправедливим.
Також, хоче зазначити, що срок позовної давності давно пройшов, кредит був взяти 5 років тому.
У зв`язку з викладеним, просить відмовити у позові.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи
Сторони до судового засідання не з`явилися, позивачем у позові зазначено про розгляд справи без його участі.
Відповідачем була надана заява про ознайомлення з матеріалами справи, яка судом була задоволена.
Інших заяв (клопотань) в порядку ст. 222 ЦПК України, учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.
ІІІ. Процесуальні дії у справі
Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 18.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи про суті призначений на 09.02.2026.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Судом встановлено, що 28.10.2020 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено Кредитний договір № 2117777 за умовами якого відповідач отримала грошову суму в розмірі 15000,00 грн. За цим договором кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовах Договору строк 30 днів, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів в день закінчення строку кредиту, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики 3960,00 грн, які нараховауються за ставкою 0,88 % в день від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Комісія за надання кредиту 1050,00 грн, яка нараховується за ставкою 7% від суми кредиту одноразово. Стандартна (базова) процентна ставка ща користування кредитоом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Можлива пролонгація кредиту (п.п 1.1-1.6, 2.3 Кредитним договором № 2117777 від 28.10.2020).
Згідно платіжного доручення № 31661489 від 28.10.2020, ТОВ «Мілоан» перерахував 15000 грн на рахунок відповідача 516874*54.
11.03.2021 між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладений Договір відступлення права вимоги № 64-МЛ, у відповідності до умов якого згідно з Додатком № 1 позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 2117777 від 28.10.2020 в сумі 49294,27 грн, з яких: 11229,00 грн – сума заборгованості за тілом кредиту; 37015,27 грн – сума заборгованості за відсотками; 1050 грн – сума заборгованості за комісією.
Відповідач взяті на себе боргові зобов`язання належним чином не виконувала.
V. Оцінка суду
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, підписанням договорів сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.
Як унормоване в ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зміст статей 610, 612 ЦК України, регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Таким чином, суд вважає, що відповідачем з первісним кредитором був укладений Кредитний договір № 2117777 від 28.10.2020 та вона має заборгованість за ним в сумі 49294,27 грн, з яких: 11229,00 грн – сума заборгованості за тілом кредиту; 37015,27 грн – сума заборгованості за відсотками; 1050 грн – сума заборгованості за комісією.
За приписами ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Загальна позовна давність поширюється на всі вимоги, за винятком тих, для яких законом установлений інший (довший чи коротший) період часу для реалізації права на судовий захист (спеціальний строк).
У силу ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Разом з тим, суд звертає увагу, що 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12.03.2020 до 31.07.2020, згідно з постановою КМУ від 20.05.2020 №392, враховуючи зміни, внесені постановою КМУ від 17.06.2020 №500.
Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з постановою КМУ від 22.07.2020 №641, враховуючи зміни, внесені постановами КМУ від 26.08.2020 №760, від 13.10.2020 №956, від 09.12.2020 №1236.
В подальшому, дію карантину продовжено з 19.12.2020 до 31.08.2022 згідно з постановою КМУ від 09.12.2020 №1236, враховуючи зміни, внесені постановами КМУ від 17.02.2021 №104, від 21.04.2021 №405, від 16.06.2021 №611, від 11.08.2021 №855, від 22.09.2021 №981, від 15.12.2021 №1336, від 23.02.2022 №229, від 27.05.2022 №630.
Згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. З 04.09.2025 вказана норма не діє на підставі Закону України Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності № 4434-ХІ від 14.05.2025.
З 24.02.2022 по теперішній час в країні діє воєнний стан, позивач звернувся до суду з позовом 27.08.2025.
Оскільки з 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені, у т.ч. ст.ст. 257, 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, слід визнати таким, що трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості позивачем не пропущений.
Між тим, за змістом ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживчий кредит», у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла – щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла – 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Наведені приписи дають підстави для висновку, що ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживчий кредит» встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Подібні висновки викладено у постанові ВС від 08.12.2021 у справі № 409/1398/18.
Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживчий кредит», не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно з цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. При цьому суд враховує висновки, викладені у постанові ВС від 21.09.2022 у справі № 751/11211/16-ц.
В позові позивачем зазначено, що було проведено роботу щодо ситуації з погашення наявної заборгованості та виконання кредитних зобов`язань шляхом надіслання претензії від 15.07.2025.
Матеріали справи містять вказану претензію від 15.07.2025 про сплату заборгованості за Кредитним договором № 2117777 від 28.10.2020 в сумі 49294,27 грн в триденний термін.
Однак, матеріали справи не містять жодного доказу виконання позивачем ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживчий кредит» про досудове врегулювання спору, а саме направлення цієї відповідачу і лише після спливу 30-денного строку, звернення до суду з позовом.
Матеріали справи містить опис вкладення від 14.08.2025 про направлення відповідачу цієї претензії від 15.07.2025 разом з копією позовної заяви з додатками, що не є виконанням ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживчий кредит» про досудове врегулювання спору.
Крім цього, Верховний Суд у постанові від 03.11.2021 року у справі № 301/2368/14-ц зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором.
На необхідність перевірки факту перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також покликався Верховний Суд у постанові від 29.09.2021 року в справі № 2-879/11 (провадження 61-10005св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором.
Аналізуючи вищезазначені докази, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів на підтвердження сплати позивачем грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок останнього, позивачем не надано.
Крім цього, як відзначив Верховний Суд у постанові від 17.01.2020 в справі № 916/2286/16, відсутність доказів на підтвердження повної оплати за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволені заяви про стягнення заборгованості.
Таким чином, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів своєчасного повідомлення відповідача про необхідність погасити суму заборгованості, на яке посилається позивач у позові, відсутність доказів перерахування коштів по договору відступлення права вимоги первісним кредитором позивачу суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги не задовольняються, то сплачений позивачем судовий збір в сумі 2422,40 грн покладається на позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 76, 77, 81, 141, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження за адресою: вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28, м. Львів, 79029 до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості – залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повне рішення суду складене 24.02.2026.

Суддя І. В. Петунін