Справа № 595/209/26
Провадження № 2/595/240/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2026 

Бучацький районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді Тхорик І.І.
з участю секретаря судового засідання Єдинак Л.С.
позивача ОСОБА_1 
представника позивача, адвоката Бахіра Р.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бучач в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник, адвокат Бахір Р.Д., звернувся в суд з даним позовом до ОСОБА_2 , в якому просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, які стягуються з нього на користь відповідачки по справі на утримання дитини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що утворилася станом на 19 січня 2026 року в розмірі 25118,75 грн. Заявлені вимоги мотивує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 28.12.2018 по 27.03.2023. Від даного шлюбу в них є одна дитина, син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який після розірвання шлюбу залишився проживати з відповідачкою по справі. Судовим наказом Бучацького районного суду Тернопільської області від 08.12.2023 з нього були присуджені аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.12.2023 і до досягнення дитиною повноліття. У подальшому, рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 травня 2024 року зменшено розмір аліментів до 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, які стягувалися з нього на користь ОСОБА_2 на утримання їхнього сина. Підставою для зменшення розміру аліментів стало перебування на його утриманні ще доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на яку теж стягуються аліменти згідно рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 02 червня 2015 року. Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 28 липня 2025 року у справі № 543/624/25 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про звільнення від сплати заборгованості в сумі 10332 грн 81 коп. за аліментами задоволено частково, звільнено від сплати заборгованості по аліментах на утримання дитини, ОСОБА_4 в сумі 5166 грн 41 коп. Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2025 року, яке залишено в силі постановою Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року, в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами на утримання дитини, ОСОБА_1 , що утворилася станом на 03 червня 2025 року в розмірі 18064 грн 50 коп. відмовлено. Згідно з розрахунком, заборгованість зі сплати аліментів станом на 19 січня 2026 року склала 25118,75 грн. Зауважує, що він є особою з інвалідністю ІІ групи довічно. У зв`язку з важкою травмою голови практично втратив зір, у зв`язку з чим перебуває на постійному обліку в лікаря-окуліста з діагнозом: «Посттравматична наскрізна атрофія дисків зорових нервів обох очей». Може працювати лише в спеціально створених умовах, однак, через відсутність такої роботи не працює. Він отримує державну соціальну допомогу, як особа з інвалідністю внаслідок загального захворювання ІІ групи щомісячно в розмірі 2361,00 грн, інших доходів у нього немає. У зв`язку з наведеними обставинами, просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 24 лютого 2026 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Бахір Р.Д., будучи присутніми в судовому засідання, позов підтримали та просили такий задовольнити з підстав, викладених у ньому. 
Відповідач ОСОБА_2 в зал судового засідання не прибула повторно, будучи належним чином повідомленою про дату та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи не подавала. Відзиву від імені відповідачки на адресу суду не надходило.
Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. 
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Судом встановлено, що згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого УПСЗН Бучацької РДА 31 серпня 2015 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання.
За даними довідки КНП «Бучацька МЛ» Бучацької міської ради б/н від 05.02.2026, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 16.01.2012 переніс важку травму голови. Йому встановлено діагноз: Посттравматична нисхідна атрофія дисків зорових нервів обох очей. ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи довічно.
Як убачається з довідки № 202602050026082, виданої 05.02.2026 Тернопільським обласним центром зайнятості, ОСОБА_1 не перебуває на обліку, як такий, що шукає роботу та не зареєстрований як безробітний у Державній службі зайнятості. 
З довідки № 1900-0206-5/2342, виданої управлінням обслуговування громадян ГУ Пенсійного фонду України в Тернопільській області 16.01.2026, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на обліку в ГУ Пенсійного фонду України в Тернопільській області як одержувач державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю внаслідок загального захворювання 2 групи. За грудень 2025 року ОСОБА_1 отримав соціальну допомогу в розмірі 2361,00 грн.
Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 77419375 від 06.03.2025, Державним виконавцем Бучацького відділу ДВС у Чортківському районі Тернопільської області Н.Крушельницькою відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 595/185/24, виданого Бучацьким районним судом 25.04.2024, яким вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 
До матеріалів цивільної справи позивач долучив рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 28 липня 2025 року у справі № 543/624/25, згідно якого позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами задоволено частково, звільнено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від сплати заборгованості за аліментами на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що виникла станом на 26.05.2025 в сумі п`ять тисяч сто шістдесят шість грн 41 коп. В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Як убачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного Бучацьким відділом ДВС у Чортківському районі Тернопільської області Івано-Франківського МУ МЮ, станом на грудень 2025 року сукупний розмір заборгованості боржника ОСОБА_1 становить 25118,75 грн. 
Відповідно до інформації, отриманої судом з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2025 року у справі № 595/897/25, яке залишено в силі постановою Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах відмовлено. 
Позивач ОСОБА_1 повторно звернувся до Бучацького районного суду Тернопільської області з проханням звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_2 на утримання дитини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що утворилася станом на 19.01.2026, в розмірі 25118,75 грн. 
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним зі способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.
Згідно з частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.
Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках, передбачених статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.
Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №№ 592/2683/17.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.
Статтями 76 та 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що він є особою з інвалідністю другої групи, в нього незадовільний стан здоров`я та матеріальний стан, у зв`язку з чим не може забезпечити сплату аліментів на дитину у встановленому судом розмірі і просить звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 25118,75 грн.
При вирішенні даного спору суд має насамперед враховувати його наслідки для неповнолітньої дитини та виходити із захисту її інтересів, оскільки дитина повинна перебувати у рівних умовах щодо матеріального забезпечення, яке має надавати в тому числі і позивач.
Також суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною першою статті 273 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.
Суд вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 отримав інвалідність ІІ групи ще у 2015 році, аліменти з нього стягуються на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Бучацького районного суду Тернопільської області у справі №595/185/24 від 25 квітня 2024 року (доступне для перегляду в Єдиному реєстрі судових рівшень) з 28 травня 2024 року, тобто з часу набрання ним законної сили, та при ухваленні такого рішення судом ураховувалось наявність захворювань в ОСОБА_1 .
Окрім того, вказані обставини досліджувалися під час розгляду справи № 595/897/25, за наслідками чого Бучацьким районним судом 18 вересня 2025 року ухвалено рішення, яке залишено в силі постановою Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року, згідно з яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах відмовлено. 
Як зазначив позивач у судовому засіданні, йому встановлено ІІ групу інвалідності, разом з тим він може працювати лише в спеціально створених умовах, однак не може знайти таку роботу.
Поряд з цим, позивачем жодними доказами не доведено, що він намагався влаштуватись на роботу, проте йому було відмовлено у прийнятті згідно допустимого йому характеру праці за висновком МСЕК. А також відсутні докази на підтвердження факту його звернення до державної служби зайнятості для працевлаштування, натомість наявна інформація, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку як такий, що шукає роботу та не зареєстрований як безробітний у службі зайнятості.
Докази про оформлення догляду за позивачем як особою з ІІ групою інвалідності - відсутні.
Позивачем також не надано суду доказів щодо понесення витрат на лікування у зв`язку з встановленим діагнозом в період з червня 2024 року по час звернення до суду з позовом, як і відсутні докази, що на даний час позивач проходить лікування, витрачає кошти на обстеження та медикаменти.
Відтак, позивачем не надано доказів наявності обставин, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України, як підстав для звільнення від заборгованості за аліментами.
Суд зазначає, що наявність у позивача інвалідності ІІ групи загального захворювання, не є беззаперечним доказом тяжкої хвороби позивача в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України та неможливості у зв`язку з цим сплачувати аліменти на утримання дитини, а тому вказана обставина сама по собі не може слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами.
Згідно з вимогами ч. ч. 1-3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи встановлені судом обставини та наведені висновки, суд не вбачає підстав для звільнення позивача ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами, відтак, у задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору та суд прийшов до висновку про відмову у позові, судові витрати у вигляді судового збору слід віднести на рахунок держави.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 133, 141, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах – відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Бучацького районного суду Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 09 квітня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя:	  	І.  І.  Тхорик