Справа № 420/34523/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Свиди Л.І.
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КАВІ» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -
ВСТАНОВИВ:
До суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «КАВІ» з позовною заявою до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000324/2 від 23.09.2025 року.
За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу - відповіді на відзив.
Позов, відповідь на відзив обґрунтовані позивачем тим, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу в розмитненні товару за ціною контракту, без врахування документів, які підтверджують заявлену митну вартість товару та не містять розбіжностей.
З відзиву на позовну заяву, заперечень на відповідь на відзив вбачається, що відповідач позов не визнає, оскільки в поданих до митного оформлення документах містилися розбіжності, зокрема, документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів. Зазначені обставини були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.
Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Імпортером ТОВ «КАВІ» 22.09.2025 року подано до Одеської митниці митну декларацію №25UA500500029829U2 для оформлення вантажу: Товар № 1 Посуд столовий скляний: посудини на ніжці для пиття, крім вироблених із склокераміки, механічного виготовлення: Келихи - 21682 шт. Товар № 2 Посуд столовий скляний: інші посудини для пиття, крім вироблених із склокераміки, із зміцненого скла: Стакани - 5760 шт. Товар № 3 Посуд столовий скляний: посудини для пиття, крім вироблених із склокераміки, оздоблені, механічного виготовлення: Стакани - 1440 шт. Товар № 4 Посуд столовий скляний: посудини для пиття, крім вироблених із склокераміки, механічного виготовлення: Стакани - 20340 шт. Товар № 5 Посуд столовий скляний, крім виробленого із склокераміки, механічного виготовлення: Кухлі, салатники, креманки – 4176 шт. Торгівельною маркою товарів є Pasabahce. Виробником товарів є «Pasabahce Bulgaria EAD». Всі товари вироблені одним виробничим концерном – Pasabahce. Митна вартість була визначена позивачем за першим методом (за ціною контракту).
Митним органом 22.09.2025 року направлено позивачу повідомлення, в якому викладені розбіжності у поданих до митного оформлення документах та 23.09.2025 року декларант листом №16 надав додаткові документи, а саме: виписку по рахункам, оборотно-сальдову відомість, а також повідомив відповідача про надання вичерпного переліку документів та наполягав на закінченні митного оформлення.
Проте, за результатами розгляду декларації №25UA500500029829U2 та доданих до неї документів Одеською митницею складена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2025/000735 та ухвалено рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000324/2 від 23.09.2025 року. Митну вартість товару відповідачем визначена на підставі резервного методу.
Відповідно до положень ст. 49, 52 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів та зборів; подавати органу доходів та зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів та зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до вимог ст. 53 Митного кодексу України одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів та зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, а саме: декларацію митної вартості та документи що підтверджують числові значення складових митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); інвойс; платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; копія імпортної ліцензії; страхові документи, тощо.
У разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності), зокрема, виписку з бухгалтерської документації; каталоги, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; копію митної декларації країни відправлення; тощо.
Під час здійснення Одеською митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом за вищезазначеною митною декларацією встановлено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митні вартість товарів, а саме: 1) надана до митного оформлення копія митної декларації країни відправлення від 19.09.2025 року №25BG004011А06772А3 не містить печаток митних органів країни відправлення, текст декларації виконаний різними шрифтами, що ставить під сумніви достовірність відомостей, зазначених у митній декларації країни відправлення, що не дає можливість порівняти зазначену декларацію із товарами, заявленими за ЕМД від 22.09.2025 року №25UA500500029829U2; 2) В рахунку-проформі від 04.09.2025 року №1700041281 передбачена передплата у повному розмірі вартості товарів причому у формі готівкової оплати, що суперечить умовам п. 4.2 контракту №1 від 10.01.2025 року де зазначено, що оплата здійснюється у формі банківського переказу. Відповідно до наданої до митного оформлення платіжної інструкції в іноземній валюті від 10.09.2025 року №182 сума сплачених коштів складає 42046,51 дол. США, в той час як вартість товарів за проформою-інвойсом складає 52558,14 дол. США. Таким чином, або до митного оформлення не надано в повному обсязі банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, або в проформі-інвойсі та інвойсі невірно зазначено форма оплати; 3) Поставка товару здійснюється на підставі договору на транспортно-експедиторське обслуговування від 01.07.2025 року №010725-1, згідно з яким, зокрема: під кожне перевезення клієнт надає експедитору заявку, в якій зазначається обсяг необхідних транспортно-експедиторських послуг, кількість і тип необхідного рухомого складу, а також інша необхідна інформація, що стосується перевезення. Відповідно до п. п. 3.4 договору - вартість послуг експедитора відповідно до окремого перевезення, вказана в узгодженій заявці. При цьому, визначеної у п. 3 Договору заявки на розгляд не надано.
Відповідно до ст. 54, 55 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів та зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування, яке має містити обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування, тощо.
Оскільки, на думку митних органів, подані позивачем разом з митною декларацією документи містили зазначені вище розбіжності, Одеською митницею складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом.
Позивач не погодився із правомірністю рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000324/2 від 23.09.2025 року, а тому звернувся до суду із цим позовом.
Суд вважає дії митного органу щодо відмови в застосуванні митної вартості, заявленої позивачем, за першим методом митної оцінки - за ціною договору, неправомірними, рішення про коригування відповідачем митної вартості за вищезазначеною партією товару протиправним та таким, що підлягають скасуванню, з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
З матеріалів справи вбачається, що декларант надав всі необхідні документи, які давали змогу митному органу визначити митну вартість товару, надані документи підтверджують числове значення митної вартості товару та не містять розбіжностей.
Так, декларантом наданий до митного органу договір (контракт) та Інвойс, в цих документах визначений порядок, умови і строки оплати товару, умови поставки товару, тощо, містяться дані щодо найменування, кількості, ціни товару, що відповідає даним митної декларації та не суперечить умовам контракту, тощо.
Щодо тверджень митного органу в рішенні про коригування митної вартості товарів про те, що митна декларація країни відправлення від 19.09.2025 року №25BG004011А06772А3 не містить печаток митних органів країни відправлення, текст декларації виконаний різними шрифтами, що ставить під сумніви достовірність відомостей, зазначених у митній декларації країни відправлення, що не дає можливість порівняти зазначену декларацію із товарами, заявленими за ЕМД від 22.09.2025 року №25UA500500029829U2, суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 53 Митного кодексу України декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо зазначені документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант на письмову вимогу митного органу зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, зокрема, копію митної декларації країни відправлення.
З зазначених положень законодавства вбачається, що митна декларація країни відправлення є не обов`язковим документом та такий документ надається виключно з волі та за бажанням декларанта/імпортера та підлягає витребуванню тільки в разі наявності розбіжностей в поданих документах.
При цьому, митна декларація країни відправлення складається, заповнюється та оформлюється відповідно до вимог законодавства країни відправлення, в даному випадку Болгарії, та жодного впливу на її заповнення чи завірення будь-якими печатками позивач не має. Натомість митний орган має всі можливості перевірити відомості зазначені у наданій експортній декларації шляхом направленням відповідного запиту.
Щодо тверджень митного органу в рішенні про коригування митної вартості товарів про те, що сума оплати за платіжною інструкцією не відповідає проформі-інвойсу, суд вважає такі твердження безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 4.2 контракту №1 від 10.01.2025 року, за яким здійснювалася поставка товару, оплата за Товар здійснюється шляхом банківського переказу коштів з рахунку Покупця на рахунок Продавця на умовах передоплати у розмірі 80 % від суми, зазначеної у Проформі Інвойсу (попереднього рахунку). Після здійснення повного відвантаження партії товару та отримання Покупцем Інвойсу (фактичного рахунку) на цю партію товару, Покупець виплачує Продавцю частину коштів, що бракує до суми, зазначеної в Інвойсі, у строк не більше 2 банківських днів.
Відповідно до Проформи-Інвойсу №1700041281 від 04.09.2025 року визначено вартість товарів в розмірі 52558,14 дол. США. Позивачем 10.09.2025 року сплачено продавцю 42046,51 дол. США що підтверджується випискою за рахунками з банку, сплачена сума складає 80 % від 52558,14 яка була зазначена в Проформі-Інвойсу. В призначенні платежу (графа 70) зазначено платіж відповідно до контракту та проформи-Інвойсу із зазначенням відповідних номерів та дат.
Позивач зазначає, що в даній конкретній поставці товарів у позивача була навіть переплата вартості за товар, що підтверджується тим, що Проформа-Інвойсу виставлена на загальну суму 52558,14 дол. США при цьому Інвойс виставлений на суму 40315,42 дол. США, тобто переплата складає 1731,09 дол. США. Вказане відбулось в зв`язку зі значним не завантаженням контейнеру. При цьому контракт є довгостроковим поставки за ним відбуваються регулярно. Митному органу заявлено саме та кількість та найменування товарів які були отримані за наданим та відповідно сплаченим Інвойсом. Тобто умовами контракту та діловою практикою встановлено передплату за партію товарів відповідно до Проформи-Інвойсу (попереднього рахунку) після виготовлення/завантаження товарів продавцем формується Інвойс, як документ який містить кінцеву вартість товарів враховуючи наявність всіх товарів та фактичне їх завантаження в автомобіль, після чого сплачується залишок вартості товарів, якого в даному випадку не було.
Позивачем надані документи, які підтверджують доводи позивача, однак оцінка цим документам митним органом надана не була. Що стосується передплати у готівковій формі, ці обставини спростовуються умовами контакту.
Щодо тверджень митного органу в рішенні про коригування митної вартості товарів про те, що декларантом не подано заявку на перевезення, слід зазначити, що матеріалами справи ці обставини не підтверджуються, заявка на міжнародне перевезення вантажу автотранспортом №2 від 15.09.2025 року наявна в справі та надавалася до митного органу, про що зазначено в картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2025/000735.
Крім того, суд звертає увагу, що позивачем надавалася довідка про транспорті витрати, яка підтверджує вартість перевезення, рахунок на оплату перевезення та згадана відповідачем заявка і ці документи не містять будь-яких розбіжностей, з цих документів вбачається вартість доставки як до території України так на території України з розбивкою цих послуг, в тому числі, експедиторських послуг.
Також, суд звертає увагу, що заявка не обов`язковим документом, який підтверджує вартість перевезення.
Беручи до уваги вищевикладене, а також те, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, та банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, суд прийшов до висновку, що позивачем з метою підтвердження митної вартості товару до відповідача надано документи, які містять необхідну інформацію про товар, та його ціну. Натомість, суб`єктом владних повноважень не доведено, що подані декларантом документи для визначення митної вартості товару свідчать, що митна вартість товару занижена, як і не доведено неможливість визначення митної вартості за ціною договору, та необхідність застосування резервного методу визначення митної вартості товару.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, однак відповідач не довів наявність розбіжностей в поданих документах, подані документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а також надавали можливість відповідачу визначити митну вартість товару, відповідач не мав права витребовувати у позивача додаткові документи та відмовляти у розмитненні товару позивачу за ціною контракту.
Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, в відзиві на позов відповідачем не спростовані доводи позивача.
Посилання відповідача на наявність інформації про те, що подібний товар був оформлений за вищою митною вартістю суд не приймає до уваги, оскільки, відомості з інформаційної бази даних носять допоміжний інформаційних характер та не є безперечним доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару.
Наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено суду, що надані позивачем документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ст. 8 Митного кодексу України митна справа здійснюється на основі принципів, в тому числі, законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, тощо.
Згідно з ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до ч. 7 ст. 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Оскільки позивачем були надані для митного оформлення товару всі документи, необхідні для визначення його митної вартості, документи містять повну інформацію про митну вартість товару та її складові частини, не містять розбіжностей, тощо, відмова відповідача у розмитненні товару за митною декларацією є не правомірною, оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним та підлягає скасуванню судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КАВІ» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо судових витрат, зокрема, сплаченого судового збору, він підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань у відповідності до приписів ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КАВІ» (вул. Аеропортівська, буд. 31, м. Одеса, Одеська область, 65033, код ЄДРПОУ 41281404) до Одеської митниці (вул. Івана та Юрія Лип, 21 А, м. Одеса, 65078, код ЄДРПОУ ВП 44005631) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000324/2 від 23.09.2025 року – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000324/2 від 23.09.2025 року.
Стягнути з Одеської митниці (вул. Лип Івана та Юрія, 21А, м. Одеса, 65078, код ЄДРПОУ 44005631) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КАВІ» (вул. Аеропортівська, буд. 31, м. Одеса, Одеська область, 65033, код ЄДРПОУ 41281404) сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 295 КАС України.
Суддя Леонід СВИДА