ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/19289/25
Провадження № 22-ц/820/459/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,
секретар судового засідання Заворотна А.В.
за участю представника позивачки ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про встановлення факту, що має юридичне значення, та відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2025 року (суддя Стефанишин С.Л.).
Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «СГ «ТАС» про встановлення факту, що має юридичне значення, та відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 10 год. 50 хв. в м. Хмельницькому Хмельницької області на проїзній частині вул. Трудова 9/3, навпроти магазину «UKRINSTAL» сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій вантажного автомобіля «Mercedes - Benz Atego 1318», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , в результаті чого потерпілий загинув на місці події. 
За фактом скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди 09 лютого 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про реєстрацію кримінального провадження за №12025240000000322 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та розпочато досудове розслідування. 
Постановою від 28 березня 2025 року кримінальне провадження №12025240000000322 закрито у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. 
В зв`язку зі смертю сина в даній дорожньо-транспортній пригоді, непрацездатній матері ОСОБА_1 , позивачці у справі, була завдана моральна шкода та шкода в зв`язку з втратою годувальника. 
Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mercedes - Benz Atego 1318», державний номерний знак НОМЕР_1 , на дату дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СГ «ТАС» згідно з полісом ОСЦПВВНТЗ №221599000. Розмір страхової суми за шкоду заподіяну життю і здоров`ю потерпілого встановлений в розмірі 320000 грн.
Зазначала, що відповідачем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з не підтвердженням факту родинних відносин та факту перебування позивачки на утриманні потерпілого.
Позивачка на підтвердження факту родинних відносин з потерпілим надала свідоцтво про смерть потерпілого, витяг з ДРАЦС про державну реєстрацію народження від 26.02.2025, довідку-виписку №169 від 14.06,2023, довідку Заслучненської с/р №78 та №79 від 10.06.2025, де зазначено, що позивачка є матір`ю потерпілого.
Позивачка вважає, що розмір страхового відшкодування моральної шкоди, який підлягає виплаті складає 96000 грн.
В той же ж час, розмір страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 1200 ЦК України розраховано позивачкою в розмірі 36 мінімальних заробітних плат встановлених законом на дату настання страхового випадку, що становить 288000 грн. (8000 грн. х 36).
Разом з тим, враховуючи ліміт страхового відшкодування у розмірі 320 000 грн та часткову виплату відповідачем 25085 грн на відшкодування витрат пов`язаних з похованням, ОСОБА_1 просила суд:
- встановити факт, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- стягнути з ПрАТ «СГ«ТАС» на користь ОСОБА_1 96000 грн на відшкодування моральної шкоди та 198915 грн на відшкодування шкоди завданої втратою годувальника.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2025 року позов задоволено.
Встановлено юридичний факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 96000 грн та шкоду, завдану втратою годувальника, у розмірі 198915 грн, судовий збір у розмірі 605,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн, всього - 310520,60 грн.
Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь держави судовий збір у розмірі 2949,15 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «СГ «ТАС» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому, посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що у діях потерпілого вбачається непрямий умисел та наявний факт непереборної сили, що спричинило наїзд на нього автомобіля.
За позицією скаржника, правовідносини у даній справі регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV. 
Відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Згідно з п. 32.5 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV, до заяви додаються: документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.
Разом з тим, як стверджує скаржник, позивачкою не додано до позовної заяви документів щодо доходів ОСОБА_3 та не надано документів щодо кола осіб, які мають право отримати страхове відшкодування у зв`язку втратою годувальника. А тому, на думку скаржника, згідно зі спеціальним законодавством, у зв`язку з втратою годувальника, в межах страхової суми (320 000 грн) шкода відшкодовується в розмірі 36 мінімальних заробітних плат та виплачується непрацездатним особам, які були на його утриманні рівними частинами після надання документів, передбачених п. 32.5 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Крім того зазначає, що положеннями п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Проте, позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів щодо кола осіб, які мають право на отримання відшкодування моральної шкоди.
Звертає увагу суду на те, що при укладенні полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «СГ «ТАС» взяло на себе зобов`язання здійснити страхову виплату на користь потерпілої особи, а не відшкодувати шкоду, заподіяну ДТП. А тому, скаржник вважає, що положення ч. 3 ст. 28 ЦПК України не можуть бути застосовані, оскільки ПрАТ «СГ «ТАС» не є завдавачем шкоди, а виконує виключно договірне зобов`язання перед страхувальником. 
На думку скаржника, судом першої інстанції безпідставно залишено без задоволення клопотання про передачу справи за підсудністю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.
Також посилається на те, що суд першої інстанції, в порушення норм процесуального права, здійснив розгляд справи, незважаючи на відсутність доказів сплати судового збору при подачі позову до суду.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою (84 роки), пенсіонеркою за віком, тяжко хворіє та на день смерті сина мала право на одержання від нього утримання, що додатково підтверджується висновком №278 «Про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», згідно якого вона в силу свого похилого віку та когнітивних порушень, потребувала стороннього догляду.
Крім того, ОСОБА_1 є особою яка потребує матеріальної допомоги, оскільки розмір її пенсії є значно нижчим за фактичний розмір прожиткового мінімуму доходів громадян (який станом на лютий 2025 року складав 6685 грн), що не забезпечує належний рівень життя достатній для її фізичного, морального та соціального існування.
Звертає увагу на те, що при подачі позовної заяви ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн лише за вимогу щодо встановлення юридичного факту, оскільки за вимогу щодо відшкодування шкоди завданої смертю фізичної особи та шкоди завданої кримінальним правопорушенням, позивачі звільняються від сплати судового збору.
В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 10 год. 50 хв. в м. Хмельницькому Хмельницької області на проїзній частині вул. Трудова 9/3, навпроти магазину «UKRINSTAL» сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій вантажний автомобіль «Mercedes-Benz Atego 1318», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який в результаті завданих тілесних ушкоджень загинув на місці події.
За фактом скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди ІНФОРМАЦІЯ_4 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про реєстрацію кримінального провадження за №12025240000000322 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та розпочато досудове розслідування.
Відповідно до постанови старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області майора поліції Крищука О.А. від 28 березня 2025 року кримінальне провадження №12025240000000322 закрито у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.
Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mercedes-Benz Atego 1318», державний номерний знак НОМЕР_1 , на дату дорожньо-транспортної пригоди застрахована ПрАТ «СГ «ТАС» згідно з полісом ОСЦПВВНТЗ №221599000.
Зі змісту цього страхового полісу встановлено, що розмір страхової суми за шкоду заподіяну життю і здоров`ю потерпілого становить 320000 грн.
01.05.2025 ОСОБА_1 через свого представника звернулася до ПрАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування, на що отримала відмову у зв`язку з не підтвердженням факту родинних відносин та факту перебування позивачки на утриманні померлого ОСОБА_3 .
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Задовольняючи позовні вимоги в частині встановлення юридичного факту, суд першої інстанції виходив з доведеності факту родинних відносин. Крім того, задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування шкоди, суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позивачці, як матері загиблого внаслідок ДТП сина, яка є непрацездатною, пенсіонеркою за віком та на день смерті мала право на одержання від нього утримання, підлягає відшкодуванню моральна шкода в розмірі 96000грн та шкода, завдана втратою годувальника, в розмірі 198915 грн в межах заявлених нею позовних вимог. 
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Відповідно до частин першої, другої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Згідно з вимогами статей. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Поняття джерела підвищеної небезпеки визначено у статті 1187 ЦК України, відповідно до якої під джерелом підвищеної небезпеки розуміють діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для осіб, які цю діяльність здійснюють, та інших осіб.
Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6, відповідно до якого джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості.
Таким чином, автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки у розумінні частини першої статті 1187 ЦК України.
Пунктом 6 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21 травня 2024 року № 3765-IX передбачено, що договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону.
Оскільки новий закон набрав чинності 1 січня 2025 року, а договір страхування цивільно-правової відповідальності був укладений 18.06.2024, то у даних правовідносинах продовжує діяти положення Закону України № 1961-IV. 
Згідно 22 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV, в редакції чинній на дату укладення договору страхування, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи».
Згідно п.23.1 ст. 23 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV, у тій же редакції ,шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, серед іншого, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно до пункту 27.1 статті 27 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно з п. 27.3 ст. 27 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV, страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2 ст.27 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV, в редакції чинній на дату укладення договору страхування).
Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно з ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
Відповідно до п.27.5 ст.27 ЗУ №1961-IV, відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Матеріалами справи встановлено, що матір загиблого ОСОБА_3 позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час ДТП є особою пенсійного віку, являється непрацездатною, що також підтверджується висновком №278 «Про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», а тому підпадає під дію пункту 2 частини 1 статті 1200 ЦК України. А тому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачка на час ДТП 09.02.2025 року являлась непрацездатною особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю сина, оскільки на день його смерті мала право на одержання від нього утримання.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, внаслідок чого дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог і стягнення на користь непрацездатної матері потерпілого страхового відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої життю і здоров`ю потерпілого.
При цьому, суд першої інстанції помилково послався на положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 № 3765-IX, проте, це не призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів щодо кола осіб, які мають право отримати страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника та моральної шкоди, оскільки матеріалами справи встановлено, що інші родичі першого ступеня споріднення відсутні, право на отримання шкоди у зв`язку з втратою годувальника та моральної шкоди належить лише позивачці. В свою чергу, відповідач, заперечуючи вказаний факт, належних та допустимих доказів в підтвердження своїх заперечень не надав, клопотань в ході розгляду справи в суді першої інстанції про витребування таких доказів не заявляв.
Не приймаються апеляційним судом і посилання в апеляційній скарзі на те, що у діях потерпілого вбачається непрямий умисел та наявний факт непереборної сили, що спричинило на нього наїзд автомобілями. Оскільки, матеріали справи не містять жодних доказів того, що потерпілий ОСОБА_3 мав умисел щодо спричинення собі шкоди, передбачав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком.
Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція завдавача шкоди.
Безпідставним є доводи апеляційної скарги в тій частині, що ПрАТ «Страхова група «ТАС» не є завдавачем шкоди, а виконує виключно зобов`язання перед страхувальником за договором, тому на даний позов не поширюються правила виключної підсудності, визначені ч. 3 ст. 28 ЦПК України, а справа підлягає передачі до Святошинського районного суду м. Києва, виходячи з наступного. 
За загальним правилом територіальної підсудності, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (частина 2 статті 27 ЦПК України).
Однак, статтею 28 ЦПК України встановлено правила підсудності справ за вибором позивача, яку ще називають альтернативною підсудністю.
Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу. Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача) вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.
Так, відповідно до частини 3 статті 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.
Предметом позову у цій справі є відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи в результаті дорожньо-транспортної пригоди (деліктне зобов`язання).
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Таким чином, між потерпілим та страховиком заподіювача шкоди виникають деліктні правовідносини, а не договірні, оскільки зміна суб`єкта зобов`язання не змінює його суть.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 через представника - адвоката ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, понесені позивачкою в апеляційній інстанції, у розмірі 8000 грн.
Колегією суддів встановлено, що відзив поданий представником позивачки через систему «Електронний суд» 02.02.2026, доставлено відповідачу також 02.02.2026 до зареєстрованого Електронного кабінету. 
Заперечення від відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС»» на стягнення заявлених у відзиві витрат на правничу допомогу понесених позивачкою в апеляційній інстанції не надходили.
Колегія суддів вважає, що заявлені у відзиві витрати на правничу допомогу понесені в апеляційній інстанції у розмірі 8000 грн підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
На підставі ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до відзиву на апеляційну скаргу надано ордер на представництво інтересів ОСОБА_1 адвокатом Гнідко С.І. на підставі договору про надання правничої допомоги б/н від 27.03.2025 №1095265, додаток №3 до договору про надання правничої допомоги від 27.01.2026, відповідно до якого сторони дійшли згоди щодо вартості послуг (підготовка відзиву на апеляційну скаргу), що становить 8000 грн. 
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
З огляду на наведене та враховуючи, що апеляційна скарга ПрАТ «Страхова група «ТАС»» не підлягає задоволенню, беручи до уваги відсутність позиції відповідача щодо заявлення представником ОСОБА_1 адвокатом Гнідко С.І. у відзиві на апеляційну скаргу до стягнення витрат на правову (правничу) допомогу, колегія суддів вважає, що надані представником позивачки докази про понесення витрат на правничу допомогу на стадії апеляційного провадження в розмірі 8000 грн є достатніми, допустимими і достовірними, а витрати на оплату послуг адвоката - доведеними і співмірними із складністю справи, обсягом виконаних робіт (наданих послуг) і часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг), в зв`язку з чим заява про відшкодування таких витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2025 року залишити без змін.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 8000 грн витрат на правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 березня 2026 року.

Суддя-доповідач      І.В. П`єнта

Судді:       А.П. Корніюк

О.І. Талалай