ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/131/26 Справа № 185/5609/22 	  	Суддя у 1-й інстанції -  ОСОБА_1  Суддя у 2-й інстанції -                 ОСОБА_2 	

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді    ОСОБА_2 ,
суддів    ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_5 ,
прокурора     ОСОБА_6 ,
обвинуваченого     ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022041370000411, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
- вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2022 року за ч. 2
ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з подальшим звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2023 року ОСОБА_7  засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2022 року визначено остаточне покарання у виді  обмеження волі на строк 2 роки 3 місяці.
Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту виконання вироку.
Цим вироком  ОСОБА_7  визнано винуватим в спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, вчинених за наступних обставин.
ОСОБА_7 23 жовтня 2021 року приблизно о 10 год. 00 хв. перебував на сходинковому майданчику четвертого поверху п`ятого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де у нього з ОСОБА_9 на ґрунті неприязних відносин відбувся словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_7 виник злочинний, протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний, протиправний умисел, спрямований на спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , розуміючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, приблизно о 10 год. 00 хв., перебуваючи на сходинковому майданчику четвертого поверху п`ятого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 підійшов впритул до ОСОБА_9 , схопив його правою рукою за перший палець правої кисті та з силою розігнув його догори, чим спричинив ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді перелому основної фаланги першого пальця правої кисті, яке за своїм характером відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день).
Далі, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_7 наніс останньому не менше двох ударів руками в область правої частини голови ззаду та в область обличчя, чим спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді гематом та саден обличчя, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після цього ОСОБА_7 пішов з місця скоєння злочину.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки. Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2022 року за ч. 2 ст. 125 КК України виконувати самостійно. В іншій частині просить вирок залишити без змін.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в порушення позиції Верховного Суду щодо призначення покарання за сукупністю злочинів, висловленої в постановах від 15 лютого 2021 (справа №760/26543/17) та від 09 червня 2021 року (справа № 185/7034/19), визначив ОСОБА_7 остаточне покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, що призвело до зміни вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2022 року та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Потерпілий ОСОБА_9 просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Оскільки висновки суду першої інстанції стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності винуватості обвинуваченого  ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 122 КК України прокурором в апеляційній скарзі не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються. 
Доводи прокурора про те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд  неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, заслуговують на увагу.
Статтею 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів. Суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань в межах, визначених частиною 2 цієї статті. За цими ж правилами призначається покарання, якщо після ухвалення вироку буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому злочині, вчиненому до ухвалення попереднього вироку. В строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.
Згідно з рекомендаціями, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», що у разі, коли особа, яку за попереднім вироком було звільнено від відбування покарання з випробуванням, до постановления вироку в першій справі вчинила інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Аналогічна правова позиція щодо призначення покарання за сукупністю злочинів висловлена в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року (справа №760/26543/17), а також постанові Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09 червня 2021 року (справа №185/7034/19). 
Згідно з цими висновками призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України має ряд особливостей, одна з яких полягає у тому, що призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окреме кримінальне правопорушення. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання у новому (другому) вироку. В даному разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК України.
Таке тлумачення закону про кримінальну відповідальність є усталеною практикою, оскільки суд, який призначає такій особі покарання за інше кримінальне правопорушення, вчинене до ухвалення вироку в першій справі, не може ревізувати міру покарання, призначену особі попереднім вироком.
З матеріалів кримінального провадження слідує, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2022 року за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з подальшим звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
За оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке скоєно 23 жовтня 2022 року, тобто до засудження його за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2022 року, із призначенням реальної міри покарання.
Проте при призначенні остаточного покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції застосовано положення ч. 4 ст. 70 КК України, що призвело до зміни вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2022 рокута неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність.
За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування вироку, вважається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Відповідно до положень ст.ст. 409, 413 КПК України підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Таким чином вказаний вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання. 
З огляду на викладене апеляційна скарга першого заступника прокурора Дніпропетровської області підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок відповідно до ст. 420 КПК України скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку.
Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на інші порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2023 року щодо  ОСОБА_7  скасувати в частині призначення покарання.
Призначити  ОСОБА_7  за ч. 1 ст. 122 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2022 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з подальшим звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, виконувати самостійно.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2       ОСОБА_3 ОСОБА_4