Справа №442/1423/26 
Провадження №2-а/442/31/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області
в складі:
головуючого - судді Хомика А.П.
з участю секретаря судового засідання – Денис Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
в с т а н о в и в :
23.02.2026 представник ОСОБА_1 – адвокат Федоренко О.П. звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №816 від 13.06.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.; адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП провадженням закрити.
Позов обґрунтовує тим, що 13.06.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено постанову №816 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. У постанові №816 від 13.06.2025 зазначено, що ОСОБА_1 будучи військовозобов`язаним під час дії в Україні особливого періоду, порушив вимоги законодавства про мобілізацію, визначені ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та пунктом 22 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024, а саме: перебуваючи на військовому обліку, протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-ІХ від 11.04.2024, не уточнив свої облікові та інші персональні дані, шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).
Розгляд справи про адміністративне правопорушення проведено за відсутності позивача.
Зазначену постанову позивач вважає незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з істотним порушенням норм чинного законодавства, тому просить її скасувати з огляду на таке.
Розгляд справи про адміністративне правопорушення проведено за відсутності позивача. Протокол про адміністративне правопорушення від 10.06.2025 року, на який у своїй постанові посилається начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 , складено без участі позивача. Будь-яких повісток чи інших повідомлень позивач не отримував.
Оскаржувану постанову винесено 13.06.2025 року, тобто фактично через три дні після складання протоколу, який покладено в її основу. Такий строк об`єктивно не забезпечує можливості належного та своєчасного повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи. Позивач жодним чином не отримував від ІНФОРМАЦІЯ_2 повісток або повідомлень про розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.
Таким чином, відповідачем проведено розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, без її своєчасного повідомлення про місце і час розгляду справи, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 268 КУпАП.
З`ясування обставин справи та встановлення вини позивача здійснено однобічно без заслуховування його пояснень. Водночас відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, які встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення та поясненнями особи, яка притягається адміністративної відповідальності.
До 12.02.2026 року позивач не був обізнаний ані про складання щодо нього протоколу, ані про винесення постанови. Про існування постанови про накладення адміністративного стягнення йому стало відомо лише 12.02.2026 року після блокування банківських рахунків на підставі постанови державного виконавця від 03.02.2026 року та відкриття виконавчого провадження, коли він отримав копію оскаржуваної постанови у Бориславському відділі державної виконавчої служби.
За таких обставин позивач був фактично усунутий від участі у провадженні у справі про адміністративне правопорушення та позбавлений можливості реалізувати своє право на захист, гарантоване ст. 268 КУпАП та ст. 59 Конституції України, зокрема право бути присутнім при розгляді справи, надавати пояснення та докази, заявляти клопотання, заперечення та користуватися правовою допомогою.
За відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, без отримання її пояснень та без дослідження можливих заперечень, відповідач не міг виконати обов`язок, передбачений ст. 280 КУпАП, щодо всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин справи.
13.03.2026 від відповідача надійшов відзив на позов. Позову не визнають, вказують, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно Позивача проведений з дотриманням норм чинного законодавства, так як протокол про адміністративне правопорушення складався 10.06.2025 року в присутності Позивача, права та обов`язки визначені статтями 63 Конституції України та 268 КУпАП роз`яснено, йому вручено копію даного протоколу і повідомлено, що розгляд справи відбудеться 13.06.2025 року о 10:00 год., про ознайомлення Позивач власноручно розписався в протоколі (копія додається).
Про своєчасне сповіщення та обізнаність Позивача про час та місце розгляду справи підтверджує також розписка до повістки яку він одержав під підпис 10.06.2025 року (копія додається).
На розгляд справи 13.06.2025 року Позивач не з`явився, причин своєї неявки не повідомив і клопотань про відкладення розгляду справи на інший час від нього не поступало.
13.06.2025 року Відповідачем досліджено всі обставини справи та встановлено, що в діях Позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною 3 статті 210-1 КУпАП і, в межах свої повноважень, винесено оскаржувану постанову за справою про адміністративне правопорушення з дотриманням передбаченої процедури, у зв`язку з чим оскаржувана Постанова є законною і обгрунтованою.
У зв`язку з тим, що Позивач не прибув на розгляд справи, оскаржувана постанова, відповідно до статті 285 КУпАП, надіслана йому засобами поштового зв`язку, що підтверджується супровідним листом вих. № 7674 від 19.06.2025, поштовою квитанцією та конвертом що повернувся адресату «за закінченням терміну зберігання» (копії додаються).
Звертає увагу суду, що постанова була направлена Позивачу відповідно до вимог чинного законодавства за зареєстрованим/задекларованим місцем проживання, вказаним самим Позивачем у позовній заяві при зверненні до суду. 
25.03.2026 від представника позивача – адвоката Федоренко О.П. надійшла відповідь на відзив. Вказує, що ОСОБА_1 з 14.11.2019 по теперішній час перебуває під наглядом лікаря – психіатра з діагнозом F07.8 – розлади особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку (ЧМТ в 1996 р.) у вигляді наростаючого помірно вираженого психоорганічного синдрому із вираженими емоційно-вольовими розладами, інтелектуально-мнестичним зниженням та частими цефалгіями, соціально-трудовою дезадаптацією, що підтверджується довідкою №2 виданою 05.03.2026 поліклінічним відділенням КНП «Центральна міська лікарня м. Борислав» БМР та випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого 14826\744 від 26.12.2025, випискою із стаціонарної картки №2200 від 22.05.2025.
Отже, ОСОБА_1 на день вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, перебував в стані неосудності, тобто не міг усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання. Про цей факт було достовірно відомо співробітникам ІНФОРМАЦІЯ_2 під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП 13.06.2025. Це підтверджується направленням, виданим 11.06.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якого ОСОБА_1 було направлено на обстеження до лікаря-психіатра з попереднім діагнозом F07.8.
Проте відповідач, всупереч наведеним вище вимогам закону, будучи достовірно обізнаним про наявність у позивача психічного розладу, не врахував зазначені обставини. Протокол про адміністративне правопорушення було складено без участі захисника та підписано позивачем, який, з огляду на наявний у нього діагноз, не усвідомлював змісту підписаного документа та значення своїх дій. Незважаючи на це, відповідач провів розгляд справи за відсутності позивача, а також без участі захисника, чим порушив його право на захист. Крім того, попри наявність передбачених п.3 ч.1 ст. 247 КУпАП підстав для закриття провадження у справі (у зв`язку з неосудністю особи), відповідач безпідставно розглянув справу по суті та притягнув позивача до адміністративної відповідальності.
Окрім викладеного вище, відповідачем до відзиву не надано жодного належного та допустимого доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
В судовому засіданні представник позивача – адвокат Федоренко О.П. позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові та у відповіді на відзив. 
Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 – Паньків Н. позову не визнала з підстав зазначених у відзиві. Додатково пояснила, що їм не було відомо про наявність психічних захворювань у ОСОБА_1 . Останній був присутній при складанні протоколу та жодних доказів щодо свого захворювання не надав. Також вказує, що він не визнаний недієздатним, а тому даних про те, що він не усвідомлює своїх дій та не може керувати ними, немає. Вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовм, оскільки оскаржувана постанова була направлена йому засобами поштового зв`язку та повернулась з відміткою «закінчення встановленого терміну зберігання», що свідчить про те, що він не захотів її отримувати. 
Суд, вислухавши пояснення сторін, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи за наявними матеріалами (ч.6 ст.162 КАС України), на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.
У відповідності до ст.18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Матеріалами справи встановлено, що 13.06.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було винесено оскаржувану постанову №816 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. У постанові №816 від 13.06.2025 зазначено, що ОСОБА_1 будучи військовозобов`язаним під час дії в Україні особливого періоду, порушив вимоги законодавства про мобілізацію, визначені ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та пунктом 22 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024, а саме: перебуваючи на військовому обліку, протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-ІХ від 11.04.2024, не уточнив свої облікові та інші персональні дані, шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).. 
Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Як визначено ст. 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до положень КУпАП вищевказані обставини встановлюються на підставі доказів.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення).
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частиною 2 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.
Своєю чергою, частина 3 цієї ж статті передбачає, що вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період, це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.
З оскаржуваної постанови видно, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він перебуваючи на військовому обліку, протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-ІХ від 11.04.2024, не уточнив свої облікові та інші персональні дані.
Як вбачається з довідки №2 виданої 05.03.2026 поліклінічним відділенням КНП «Центральна міська лікарня м. Борислав» БМР та випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого 14826\744 від 26.12.2025, випискою із стаціонарної картки №2200 від 22.05.2025, ОСОБА_1 з 14.11.2019 по теперішній час перебуває під наглядом лікаря – психіатра з діагнозом F07.8 – розлади особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку (ЧМТ в 1996 р.) у вигляді наростаючого помірно вираженого психоорганічного синдрому із вираженими емоційно-вольовими розладами, інтелектуально-мнестичним зниженням та частими цефалгіями, соціально-трудовою дезадаптацією.
Отже, ОСОБА_1 на день вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, міг перебувати в стані неосудності, тобто не міг усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання. Складання відносно нього протоколу та винесення оскаржуваної постанови відбувалось без присутності його захисника, чим порушено його право на захист. 
Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Не підлягає адміністративній відповідальності особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності була в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану (ст. 20 КУпАП)
Статтею 17 КУпАП передбачено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно п.3 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку неосудності особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність.
Проте відповідач, всупереч наведеним вище вимогам закону, будучи необізнаним про наявність у позивача психічного розладу, не врахував зазначені обставини. Протокол про адміністративне правопорушення було складено без участі захисника та підписано позивачем, який, з огляду на наявний у нього діагноз, міг не усвідомлювати змісту підписаного документа та значення своїх дій. 
Оцінюючи викладені обставини, суд вважає, що оскаржувана постанова відповідача прийнята поспішно і без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, а тому суд відповідно до вимог п. 1 ст. 247, ст. 293КУпАП скасовує вказану постанову і закриває провадження у справі.
Керуючись ст.ст. 6, 9, 10, 195, 242-246, 257, 286 КАС України, суд
ухвалив:
Позов задоволити. 
Скасувати постанову №816 від 13.06.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАп та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.
Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП – закрити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а у випадку відкладення складення рішення у повному обсязі чи його прийняття у письмовому провадженні в цей же строк з дня отримання копії рішення.
Повний текст постанови складено 22.04.2026.
Сторони:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя А.П. Хомик