ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 березня 2026 року справа №200/8831/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Казначеєва Е.Г., Геращенко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року у справі № 200/8831/25 (головуючий І інстанції Кравченко Т.О.) за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області до Добропільського міськрайонного суду Донецької області про визнання протиправним наказу,-

У С Т А Н О В И В: 

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (далі – позивач, ТУ ДСА України в Донецькій області) до Добропільського міськрайонного суду Донецької області (далі – відповідач), надісланий через підсистему ЄСІТС “Електронний суд” 13 листопада 2025 року, в якому позивач просив:
- визнати протиправним та скасувати п. 5 розпорядчої частини наказу в. о. голови Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2025 року № 08-гк “Про поновлення на роботі судді Здоровиці О.В.” у частині встановлення необхідності відділу планово-фінансової діяльності бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСА України в Донецькій області нарахувати та виплатити судді ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 06 грудня 2024 року по 24 серпня 2025 року у розмірі, передбаченому Законом.
В обґрунтування заявлених вимог ТУ ДСА України в Донецькій області як позивач зазначило таке.
Указом Президента України від 23 квітня 2008 року № 392/2008 “Про призначення суддів” ОСОБА_1 призначено на посаду судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області строком на п`ять років.
Постановою Верховної Ради України від 16 травня 2013 року № 246-VII “Про обрання суддів” її обрано на посаду судді Добропільського міськрайонного суду безстроково.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 03 грудня 2024 року № 3502/0/15-24 суддю ОСОБА_1 звільнено з посади судді Добропільського міськрайонного на підставі п. 3 ч. 6 ст. 126 Конституції України.
Наказом в. о. голови Добропільського міськрайонного суду від 06 грудня 2024 року № 27-кг “Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату” суддя відрахована зі штату цього суду у зв`язку зі звільненням.
Рішенням Верховного Суду від 14 липня 2025 року у справі № 990/405/24, яке набрало законної сили 14 серпня 2025 року, визнано протиправним та скасовано рішення Вищої ради правосуддя від 03 грудня 2024 року № 3502/0/15-24.
У зв`язку з ухвалення цього судового рішення Добропільський міськрайонний суд наказом від 25 серпня 2025 року № 08-гк “Про поновлення на роботі судді Здоровиці О.В.” скасував наказ від 06 грудня 2024 року № 27-кг та зарахував ОСОБА_1 до штату Добропільського міськрайонного суду з 06 грудня 2024 року.
Крім того, п. 5 наказу від 25 серпня 2025 року № 08-гк “Про поновлення на роботі судді Здоровиці О.В.” визначено відділу планово-фінансової діяльності бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСА України в Донецькій області нарахувати та виплатити судді ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 06 грудня 2024 року по 24 серпня 2025 року з урахуванням належних доплат у розмірі, передбаченому Законом України “Про судоустрій і статус суддів”.
Вважаючи п. 5 наказу від 25 серпня 2025 року № 08-гк явно протиправним та будучи незгодним з необхідністю нарахування та виплати суддівської винагороди за вказаний в ньому період, ТУ ДСА України в Донецькій області залишило наказ в цій частині без виконання.
Листом 04 листопада 2025 року № 05-1309/25 ТУ ДСА України в Донецькій області повідомило Добропільський міськрайонний суд про необхідність приведення наказу від 25 серпня 2025 року № 08-гк у відповідність до закону.
Позивач вказує на те, що повернення наказу без виконання (в оспорюваній частині) обумовлене тим, що його положення про необхідність нарахування та виплати суддівської винагороди за період, впродовж якого суддя була відрахована зі штату суду, не працювала і не здійснювала правосуддя, не ґрунтується на вимогах закону, зокрема, ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП).
Зазначає, що до моменту звернення до суду з цим позовом спірний наказ в цій частині не змінено і не скасовано. 
Правову підставу для звернення до суду з цим позовом ТУ ДСА України в Донецькій області вбачає в положеннях:
ст. 151 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII “Про судоустрій і статус суддів” (далі – Закон № 1402), відповідно до якої Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності судів у межах повноважень, визначених законом;
- ст. 154 Закону № 1402, згідно з якою територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України, які здійснюють свою діяльність відповідно до положення про них, що затверджується Головою Державної судової адміністрації України на підставі Типового положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України;
- п. 3 Положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 10 травня 2023 року № 229 (далі – Положення № 229), яким передбачено, що основним завданням ТУ ДСА України в Донецькій області є організаційне та фінансове забезпечення діяльності місцевих судів, крім господарських та адміністративних, з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів і забезпечення роботи органів суддівського самоврядування;
- пп. 31 п. 4 Положення № 229, відповідно до якого до повноважень ТУ ДСА України в Донецькій області віднесено забезпечення здійснення самопредставництва в установленому законодавством порядку інтересів ТУ ДСА України в Донецькій області в судах та інших державних органах;
- ст. 146 Закону № 1402, якою визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів відповідно до Конституції України. Забезпечення функціонування судової влади передбачає: окреме визначення у Державному бюджеті України видатків на утримання судів не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення правосуддя відповідно до закону; законодавче гарантування повного і своєчасного фінансування судів; гарантування достатнього рівня соціального забезпечення суддів;
- ст. 148 Закону № 1402, відповідно до якої фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: […] Державна судова адміністрація України – щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, […]. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України. Контроль за додержанням вимог Закону щодо фінансування судів здійснюється у порядку, встановленому законом;
- ст. 149 Закону № 1402, якою установлено, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України;
- п. 4-1 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України (далі – БК), яким передбачено, що перерозподіл видатків між розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня у системі Державної судової адміністрації України у межах загального обсягу бюджетних призначень за відповідною бюджетною програмою окремо за загальним та спеціальним фондами державного бюджету здійснюється Державною судовою адміністрацією України;
- ст. 23 БК, якою встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом;
- ст. 22 БК, відповідно до якої для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня;
- ч. 1 ст. 51 БК, згідно з якою керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.
Відтак позивач доводить, що ТУ ДСА України в Донецькій області як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня здійснює бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету лише за наявності відповідного бюджетного призначення та в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, та несе відповідальність за цільове та законне витрачання бюджетних коштів. Нецільове використання бюджетних коштів, тобто витрачання їх на цілі, що не відповідають бюджетним призначенням, встановленим законом про державний бюджет, може мати наслідком, крім зменшення асигнувань на суму коштів, що витрачені не за цільовим призначенням, також і притягнення відповідних посадових осіб до встановленої законом відповідальності.
ТУ ДСА України в Донецькій області як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, зважаючи на помилковість зазначених в оскаржуваному наказі відомостей щодо необхідності виплати суддівської винагороди за період звільнення судді з посади, вимушене звернутися до суду для скасування наказу в цій частині.
Також позивач покликається на п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1402, якою передбачено, що голова суду видає накази на підставі актів про призначення, переведення, звільнення або припинення повноважень судді, і наголошує на тому, що норма цієї статті не уповноважує голову суду вирішувати питання нарахування чи виплати суддівської винагороди, як от в даному випадку за наявності судового рішення про скасування акта, яким суддю звільнено з займаної посади.
Отже, за висновком позивача, покладення на ТУ ДСА України в Донецькій області обов`язку щодо виплати суддівської винагороди за наказом голови суду є протиправним і неприпустимим.
Позивач вважає, що п. 5 наказу від 25 серпня 2025 року № 08-гк виданий з перевищенням повноважень, наданих голові місцевого суду.
Ст. 235 КЗпП визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України “Про запобігання корупції” іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. 
Позивач зазначає, що оскільки рішення Вищої ради правосуддя від 03 грудня 2024 року № 3502/0/15-24, на підставі якого суддю ОСОБА_1 звільнено, визнано протиправним і скасовано, воно від моменту прийняття не породжує жодних правових наслідків, які б надавали підстави для голови суду видавати подібні накази.
При цьому в розпорядженні ТУ ДСА України в Донецькій області на теперішній час відсутнє судове рішення, яким би на користь ОСОБА_1 було присуджено середній заробіток (суддівську винагороду) за спірний період.
На переконання ТУ ДСА України в Донецькій області, питання нарахування і виплати суддівської винагороди має вирішуватися виключно у межах чинного законодавства відповідно до судового рішення, а не за приписом голови суду. 
Враховуючи вищезазначене, ТУ ДСА України в Донецькій області вважає, що винесений в. о. голови Добропільського міськрайонного суду наказ від 25 серпня 2025 року № 08-гк, а саме його пункт 5, є таким, що не відповідає вимогам законодавства, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року у справі № 200/8831/25 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області до Добропільського міськрайонного суду Донецької області про визнання протиправним наказу.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що висновок суду першої інстанції про відсутність повноважень на звернення до суду та неможливість розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства є передчасним і не відповідає обставинам справи, тому ухвала про відмову у відкритті провадження у справі підлягає скасуванню. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України. 
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) суддя після одержання позовної заяви, крім іншого, з`ясовує, чи немає встановлених цим Кодексом підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.
Згідно з ч. 2 ст. 171 КАС суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави, зокрема, для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі. 
Підстави відмови у відкритті провадження в адміністративній справі визначені ч. 1 ст. 170 КАС.
Зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС установлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
При цьому відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 4 КАС:
1) адміністративна справа – переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;
2) публічно-правовий спір – спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;
[…]
7) суб`єкт владних повноважень – орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;
8) позивач – особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України “Про ринки капіталу та організовані товарні ринки”, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду;
9) відповідач – суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача;
[…].
Право на звернення до суду та способи судового захисту визначені ст. 5 КАС.
Ч. 1 ст. 5 КАС установлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у п. п. 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача – суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Разом з цим ч. 4 ст. 5 КАС установлено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду в и к л ю ч н о у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначені ст. 19 КАС.
Так, згідно з ч. 1 ст. 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:
1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;
1-1) спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України “Про ринки капіталу та організовані товарні ринки”, із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;
2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;
3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;
4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;
5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;
6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;
7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;
8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;
9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;
10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;
11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України “Про оборонні закупівлі”, крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю;
12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України “Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень”;
13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України “Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років”;
14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства;
15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу;
16) спорах щодо здійснення державного регулювання, нагляду і контролю у сфері медіа.
Питання про те, чи може територіальне управління Державної судової адміністрації України (позивач) звертатися до адміністративного суду з позовом до суду (відповідача) про визнання протиправними рішень, дій (бездіяльності) було предметом розгляду Верховного Суду, який в постанові від 25 вересня 2025 року у справі № 140/2334/24 за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області до Турійського районного суду Волинської області, Любомльського районного суду Волинської області, Маневицького районного суду Волинської області про визнання неправомірними дій щодо відмови у видачі наказів про скасування доплат до посадового окладу суддів та зобов`язання видати накази про перерахунок суддівської винагороди суддям з утриманням на користь державного бюджету суми зайво виплаченої суддям доплати до посадового окладу за вислугу років, навів такі висновки:
“[…]
18. Спірним питанням на стадії касаційного перегляду є належність вказаного спору до юрисдикції адміністративних судів.
19. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
20. Завданням адміністративного судочинства в силу ч. 1 ст. 2 КАС є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
21. Спором адміністративної юрисдикції у розумінні п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
22. Ужитий у цій процесуальній нормі термін “суб`єкт владних повноважень” означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС).
23. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
24. Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:
1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;
1-1) спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України “Про ринки капіталу та організовані товарні ринки”, із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;
2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;
3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;
4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;
5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;
6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;
7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;
8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;
9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;
10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;
11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України “Про оборонні закупівлі”, крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю;
12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України “Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень”;
13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України “Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років”;
14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства;
15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу;
16) спорах щодо здійснення державного регулювання, нагляду і контролю у сфері медіа.
25. Отже, за змістом наведених норм до адміністративного суду за зверненням суб`єкта владних повноважень може бути подано позов лише у випадку спору між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також коли право звернення до суду з позовом до іншого суб`єкту владних повноважень надано такому суб`єкту законом.
26. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (провадження № 12-245гс18) сформульовано правову позицію згідно якої, поведінка органів, через які діє держава у цивільних або адміністративних відносинах, розглядається як поведінка держави у цивільних або адміністративних відносинах. Отже, як у цивільних, так і в адміністративних відносинах органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах. Держава в особі відповідних органів може брати участь в судових процесах, в тому числі в якості позивача, за правилами цивільного, господарського або адміністративного судочинства, виходячи, в першу чергу, із суті правовідносин та з урахуванням, зокрема, суб`єктного складу сторін та інших чинників, які можуть впливати на визначення юрисдикції судів.
27. Отже, за загальним правилом один орган державної влади не може звертатися з позовом до іншого органу, бо це означатиме позов держави до неї самої.
28. Винятком є компетенційний спір. Втім, хоча формально цей спір вирішується у позовному провадженні, по суті це не є спором про право. Натомість у такому судовому процесі суд дає тлумачення законодавства, роз`яснюючи межі компетенції органів.
29. При цьому під компетенційним спором слід розуміти спір між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі – делегованих повноважень. Особливість судового розгляду компетенційних спорів зумовлена необхідністю вирішення питання про те, чи належним чином реалізована компетенція відповідача та чи не порушена при реалізації повноважень відповідача компетенція позивача.
30. Також для звернення до адміністративного суду суб`єкт владних повноважень як позивач повинен відповідати основним умовам, а саме: такий суб`єкт має бути наділений повноваженнями для звернення до суду.
[…]
39. Отже, спірні правовідносини, на думку позивача, полягають у неправомірних діях відповідачів щодо невиконання вимоги ТУ ДСА в Волинській області, як розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення місцевих загальних судів, про перерахунок суддівської винагороди окремих суддів в частині здійснених доплат за вислугу років.
40. З огляду на наведене, суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що вказаний спір не відноситься до компетенційних, оскільки у цьому випадку не йдеться мова про визначення та розмежування компетенції між ТУ ДСА в Волинській області та відповідними місцевими загальними судами.
41. Крім того, жодним законом не передбачено право Державної судової адміністрації чи її територіальних управлінь на звернення до адміністративного суду із будь-яким позовом до будь-якого суду.
42. Зважаючи на обставини, у зв`язку з якими позивач звернувся до адміністративного суду з позовом, зміст позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що заявлений у цій справі позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а відтак керуючись вимогами п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС правильно відмовили у відкритті провадження у цій справі.
[…]”.
Застосувавши наведені вище норми КАС з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 25 вересня 2025 року у справі № 140/2334/24, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність передбачених п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі № 200/8831/25.
Такий висновок ґрунтується на тому, що:
по-перше, спір, за вирішенням якого ТУ ДСА України в Донецькій області звернулося до суду, не є компетенційним спором, тобто спором між суб`єктами владних повноважень (в даному випадку – між ТУ ДСА України в Донецькій області та Добропільським міськрайонним судом) з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації);
по-друге, жодним законом не передбачено право Державної судової адміністрації України та/або її територіальних управлінь на звернення до суду з позовом до суду (як відповідача) про визнання протиправними його рішень, дій чи бездіяльності.
Відтак позов ТУ ДСА України в Донецькій області до Добропільського міськрайонного суду про визнання протиправним та скасування п. 5 розпорядчої частини наказу в. о. голови Добропільського міськрайонного суду від 25 серпня 2025 року № 08-гк “Про поновлення на роботі судді Здоровиці О.В.” у частині встановлення необхідності відділу планово-фінансової діяльності бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСА України в Донецькій області нарахувати та виплатити судді ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 06 грудня 2024 року по 24 серпня 2025 року у розмірі, передбаченому Законом, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, що є підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, передбаченою п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС.
Отже, на підставі викладеного вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року у справі № 200/8831/25 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року у справі № 200/8831/25 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 26 березня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв