Справа № 524/15048/25
Провадження №2/524/1899/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.04.2026 
Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:
головуючого судді Ковальчук Т. М.,
за участю секретаря судового засідання Воблікової І. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства,
УСТАНОВИВ:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якої діє представник – адвокат Пасюк В. В., звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій просила визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 363, складеного 02 жовтня 2012 року відділом ДРАЦС Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, вказавши батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , місце народження: м. Димитров, Донецька обл., зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .
Вимоги обґрунтовані тим, що в період із грудня 2011 року позивач певний період часу зустрічалась та спільно проживала із ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась донька – ОСОБА_4 . У зв`язку із тим, що на момент народження доньки позивач не перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , реєстрація народження дитини була проведена відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України за вказівкою матері. При цьому ім`я та по-батькові батька вказано « ОСОБА_5 ». ОСОБА_3 знав про народження доньки, особисто забирав позивача з новонародженою донькою з пологового відділення; у подальшому приймав участь у вихованні та утриманні дитини. Із квітня 2022 року позивач разом із ОСОБА_3 та їх спільною донькою ОСОБА_6 почали спільно проживати як сім`я за адресою: АДРЕСА_3 . У 2024 році позивач та ОСОБА_3 звернулись до відділу ДРАЦС у м. Кременчуці щодо офіційного укладення шлюбу, реєстрацію якого була призначена на 22 листопада 2024 року. Але у жовтні 2024 року ОСОБА_3 був призваний на службу до ЗСУ і реєстрація шлюбу не відбулась. У березні 2025 року на ім`я матері ОСОБА_3 – ОСОБА_2 (далі – відповідач, ОСОБА_2 ) надійшло Сповіщення сім`ї № 364 про зникнення безвісти її сина, військовослужбовця ОСОБА_3 при виконанні обов`язків військової служби поблизу населеного пункту Нова Сорочина, Суджанського району, Курської області.
Позивач зазначає, що визнання батьківства ОСОБА_3 стосовно їх неповнолітньої доньки ОСОБА_6 необхідне для оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та може мати значення для спадкових правовідносин у майбутньому.
Ухвалою від 12 січня 2026 року суд прийняв позовну заяву, відкрив провадження та призначив підготовче засідання, яке ухвалою від 10 березня 2026 року закрив та призначив справу до судового розгляду.
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Пасюк В. В. звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його та позивача участі, позов підтримав та просив задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 надіслала клопотання, у якому вказала, що визнає позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання її сина – ОСОБА_3 батьком ОСОБА_4 . Зазначила, що добровільно здавала генетичний матеріал для проведення генетичного аналізу про біологічну спорідненість, відповідно до висновку якого дійсно є бабусею ОСОБА_4 . Також підтверджує факт спільного проживання матері і батька дитини, їх спільне виховання та утримання доньки. Розгляд справи просила проводити без її участі та задовольнити позов.
Представник третьої особи - відділу ДРАЦС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи без його участі.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків.
За змістом статті 51 Конституції України, частин другої, третьої статті 5 Сімейного кодексу України (далі – СК України) сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
За правилами статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
За правилами статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття . Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
За правилами статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Аналіз норми статті 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (стаття 128 СК України).
У статті 76 ЦПК України зазначено, зокрема, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти РФ № 3451/05 від 07 травня 2009 року).
Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, який є одним з ключових доказів та підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Наведене відповідає позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 444/526/18, від 08 березня 2023 року у справі № 205/5698/21.
Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Наведене відповідає позиції Верховного Суду у справі № 760/3977/15 від 16 травня 2018 року.
Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання особою батьківства.
Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18.
Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.
Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.
Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц, від 29 серпня 2018 у справі № 641/9147/15, від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 562/1155/18.
Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 02 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, та про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 363. Батьком дитини вказаний « ОСОБА_7 », матір`ю – « ОСОБА_1 » (а. с. 21).
Як убачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відомості про батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані відповідно до частини першої статті 135 СК України (а. с. 8).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець військової частини при виконанні обов`язків зник безвісти 02 березня 2025 року поблизу населеного пункту Нова Сорочна, Суджанського району, Курської області, про що свідчить сповіщення сім`ї № 364 (а. с. 25).
До матеріалів позовної заяви позивач долучив висновок про біологічну спорідненість № MGU2178 ТОВ «ГенКод Діагностик», зі змісту якого вбачається, що результати генетичного аналізу свідчать про те, що донор зразка, маркованого « ОСОБА_2 » може бути біологічної бабусею донора зразка, маркованого « ОСОБА_4 », ймовірність спорідненості 99,94339825%.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінюючи надані заявником докази в сукупності, суд вважає, що такі докази є належними, допустимими та достатніми у розумінні статей 77-80 ЦПК України, а також достатніми для визнання батьківства ОСОБА_3 щодо ОСОБА_4 .
Ураховуючи наведене, виходячи з найкращих інтересів дитини, суд вбачає наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження.
Керуючись статтями 2, 3, 4, 10, 76-80, 89, 263-265, 293, 315, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства.
Визнати громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Внести зміни до актового запису про народження № 363, складеного 02 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, вказавши в графі батько « ОСОБА_3 , громадянин України».
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Суддя Т. М. Ковальчук