Справа №-613/1589/24  Провадження №-1-кп/613/53/26	

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 , 
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Богодухові кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024221010000411 від 02.08.2024, № 12024221010000483 від 16.09.2024 за обвинуваченням:  ОСОБА_4 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 , раніше судимого : 14 червня 2010 року Березанським міським судом Київської області за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки; 20 лютого 2012 року Яготинським районним судом Київської області за ст.198, ч.1 ст.396, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 5 років 4 місяців позбавлення волі, звільненого 03 червня 2014 року згідно з ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 26 травня 2014 року на підставі ст.81 КК України умовно-достроково від відбуття невідбутої частини строку покарання у вигляді позбавлення волі на 1 рік 7 місяців 29 днів; 27 січня 2015 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.289 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, звільненого по відбуттю строку покарання 06 лютого 2020 року, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч. 2 ст. 190 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

09 липня 2024 року близько 14 год. 30 хв. ОСОБА_4 в період дії воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та продовжено Указом Президента України від 6 травня 2024 року № 271/2024, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 08 травня 2024 року № 3684-ХІ, з 05 год. 30 хв. 14 травня 2024 року строком на 90 діб, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, перебуваючи на пляжі водойми «Копань», яке знаходиться поблизу домоволодіння за адресою : Харківська область, м. Богодухів, вул. Залужанська, 1Б, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до столу, що розташований на альтанці вищезазначеного пляжу, з якого шляхом вільного доступу скоїв крадіжку мобільного телефону торгової марки «Хіоmi» моделі «Redmi 13С 8/256 Gb Midnight Black» вартістю 4637 грн 00 коп, який належить ОСОБА_5 , та мобільного телефону марки «Samsung» моделі «Galaxy А12 SM-А127F/DSM 4/64 Gb» вартістю 3559 грн 33 коп, який належить ОСОБА_6 , після чого залишив місце скоєння злочину, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілим матеріальну шкоду на вказану суму. 
Крім того, ОСОБА_4 14 вересня 2024 року близько 14 год. 00 хв., знаходячись поблизу житлового будинку № 134 по вул. Харківській у м. Богодухів, зустрів раніше знайомого йому ОСОБА_7 , в якого при собі знаходився мобільний телефон марки «Хіоmi» марки «Redmi A3» IMEI 1 : НОМЕР_1 , IMEI 2 : НОМЕР_2 . Під час бесіди ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_4 про те, що йому необхідна допомога в налаштування зазначеного мобільного телефону, оскільки він є новим. У цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння мобільним телефоном марки «Хіоmi» марки «Redmi A3», який належить ОСОБА_7 ..
ОСОБА_4 , діючи повторно, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння мобільним телефоном шляхом зловживання довірою ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді майнової шкоди потерпілому, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, протиправно, використовуючи довірливі відносини, що склалися раніше між ним та потерпілим ОСОБА_7 , запропонував останньому надати йому мобільний телефон марки «Хіоmi» марки «Redmi A3» чорного кольору, вартість якого, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 7545 від 26 вересня 2024 року, становить 4099 грн 00 коп., під приводом налаштування програмного забезпечення вищевказаного мобільного телефону, та пообіцяв повернути його наступного дня.
У свою чергу, ОСОБА_7 , будучи впевненим у добросовісності дій свого знайомого ОСОБА_4 , вважав, що останній поверне йому вказаний мобільний телефон, тому добровільно передав його ОСОБА_4 ..
Після чого ОСОБА_4 , отримавши від ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Хіоmi» марки «Redmi A3», достовірно усвідомлюючи відсутність наміру повернення його власнику, залишив місце вчинення кримінального правопорушення, обернувши вказаний мобільний телефон на власну користь, чим заподіяв майнову шкоду потерпілому ОСОБА_7 на суму 4099,00 грн. 
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, повністю підтвердив фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, надав показання щодо місця, часу, способу їх вчинення так, як вони встановлені судом. 
Підтвердив, що влітку 2024 року перебував на пляжі біля водоймища «Копань», де ловив рибу. Він помітив на столі на пляжі два мобільних телефони, які належали хлопцям, які в цей час пішли купатися і залишили свої речі на пляжі. ОСОБА_4 узяв ці два телефони і пішов з пляжу. Один з цих телефонів він продав знайомому, а інший у нього вилучили працівники поліції. Коли знайомий увімкнув телефон, його знайшли працівники поліції, і він їм повідомив, що купив телефон у ОСОБА_4 .. Обвинувачений працівникам поліції добровільно видав інший мобільний телефон, та відразу зізнався у крадіжці. 
Крім того, пояснив, що у вересні 2024 року зустрів свого знайомого ОСОБА_7 , який не міг увімкнути свій телефон. ОСОБА_4 дійсно узяв мобільний телефон у свого знайомого ОСОБА_7 , пообіцяв його налаштувати, однак, повертати не збирався, оскільки ніде не працював та мав потребу в грошах. ОСОБА_7 звернувся до поліції, і ОСОБА_4 був змушений повернути телефон, який видав працівникам поліції. 
Вказав, що відразу зізнався у вчиненому, надав показання щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень, добровільно взяв участь у проведенні слідчих експериментів, у ході яких показав працівникам поліції механізм вчинення кримінальних правопорушень. Повідомив, що наразі шкодує про вчинене, розкаюється та зобов`язується в подальшому не допускати подібних вчинків. Просить його суворо не карати, оскільки він став на шлях виправлення, а саме, офіційно працевлаштувався, зобов`язується не вчиняти нових злочинів. Крім того, просив врахувати, що у нього не працює рука, у зв`язку з цим він займається оформленням інвалідності, а також те, що він нещодавно поховав батька, а його цивільна дружина потрапила у ДТП і у неї зламана нога. Беручи до уваги наведене, просив звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком. 
Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи показання обвинуваченого, повне визнання ним своєї вини, а також те, що він не заперечує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальних актах, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду немає сумнівів у добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. 
Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів в частині відомостей, які характеризують особу обвинуваченого, досудової доповіді, письмових доказів щодо долі речових доказів та щодо процесуальних витрат по кримінальному провадженню. 
На виконання вимог ч. 3 ст.349 КПК України учасникам судового провадження роз`яснено про позбавлення права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, та за ч.2 ст.190 КК України, тобто, заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно. 
Суд вважає обґрунтованою таку кваліфікацію дій обвинуваченого та такою, що знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. За таких обставин, підстав для зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого або його виправдання, суд не вбачає.
Згідно зі ст. 65 КК України, пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Призначаючи покарання обвинуваченому, виходячи з положень ст.ст.50, 65 КК України, роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує, що відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, та нетяжкий злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України. 
Дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , встановлено, що він раніше неодноразово судимий, офіційно не одружений, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, на обліку як безробітний не перебуває, має зареєстроване місце проживання, за яким не проживає, за місцем фактичного проживання – АДРЕСА_2 - характеризується нейтрально. 
Доказів на підтвердження офіційного працевлаштування ОСОБА_4 не надано. 
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.66 КК України визнає його щире каяття, яке виразилось у повному визнанні своєї вини, правдивій розповіді про обставини скоєних кримінальних правопорушень, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, висловленої ним в судовому засіданні, а також активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, яке полягало в тому, що обвинувачений добровільно видав працівникам поліції викрадене майно, добровільно брав участь у проведенні слідчих експериментів, під час яких детально показав механізм та розповів обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, після зізнання у вчиненні злочину – не змінював своєї позиції, отже надавав органам досудового розслідування активну допомогу під час розслідування кримінального правопорушення.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , є рецидив злочинів. 
З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, сукупності усіх обставин, що його характеризують, обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів), обставини, що обтяжує покарання (рецидив злочинів), особи обвинуваченого, висновку досудової доповіді, позиції потерпілих, які зазначили, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають, стосовно міри покарання покладаються на розсуд суду, ставлення обвинуваченого до вчиненого, враховуючи принцип пропорційності покарання переслідуваній меті, суд вважає за необхідне призначити  ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, та в межах санкції ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. 
Виходячи з наведених приписів кримінального закону, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначивши ОСОБА_4 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами. 
Щодо клопотання про застосування до обвинуваченого ст.75 КК України суд зазначає, що підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду повинен ґрунтуватися на відомостях про вчинений особою злочин, посткримінальну поведінку та її характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки, наявність чи відсутність судимості тощо. 
Суд зауважує, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, останній раз 27 січня 2015 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.289 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, звільнений по відбуттю строку покарання 06 лютого 2020 року. 
Крім того, судом враховано, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України, було вчинене ОСОБА_4 через 2 місяці після вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та після того, як йому вже було повідомлено про підозру у вчиненні злочину за ч.4 ст.185 КК України. 
Крім того, стосовно ОСОБА_4 раніше було зареєстроване кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України – нанесення легких тілесних ушкоджень, разом з тим, 13.07.2021 він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку з відмовою потерпілих від обвинувачення.
Зазначені обставини вказують на наявність у ОСОБА_4 стійкої спрямованості на вчинення кримінальних правопорушень. 
Доказів настання значних змін у способі життя та ціннісних орієнтирах обвинуваченого, які б унеможливили вчинення ним нового кримінального правопорушення, ОСОБА_4 суду не надано; обставин, які б беззаперечно про це свідчили, обвинуваченим не наведено. 
Наявність у ОСОБА_4 порушень функції руки вказує на необхідність лікування та медичного догляду, однак, не свідчить про неможливість вчиняти нові злочини. 
З огляду на викладене, з урахуванням обставин, наведених вище, та висновку досудової доповіді, якою встановлено дуже високий ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства, неможливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, суд приходить до висновку про неефективність застосування щодо ОСОБА_4 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням для його перевиховання та попередження нових злочинів.
Наявність двох пом`якшуючих покарання обставин – щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочинів, за наявності однієї обставини, що обтяжує покарання – рецидив злочинів - дають суду підстави для призначення мінімального покарання, яке можливо призначити за ч.1 ст.70, ч.4 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, однак, не для застосування положень ст.75 КК України.
Беручи до уваги наведене, у суду в даному випадку відсутні підстави для застосування стосовно ОСОБА_4 положень ст.75 КК України.
Вирішуючи питання про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу, суд зауважує, що стосовно обвинуваченого протягом строку розгляду справи № 613/1589/24 п`ять разів (ухвалами від 03.06.2025, 23.07.2025, 14.08.2025, 17.11.2025, 14.01.2026) було оголошено привід, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 припинив з`являтися у судове засідання починаючи з 09.04.2025 без повідомлення причин.
Кпім того, як вбачається зі змісту матеріалів справи № 613/1824/24, протягом розгляду іншим складом суду кримінального провадження № 12024221010000483 мала місце неодноразова неявки ОСОБА_4 у судове засідання без повідомлення причин. 
Відповідно до п. 1, п.5 ч.1, ч.2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. 
За приписами ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; його репутацію, майновий стан, наявність у нього судимостей; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.
Враховуючи факт неодноразової неявки ОСОБА_4 у судові засідання по двом кримінальним провадженням, у т.ч. у кримінальному провадженні № 12024221010000411 – після того, як суд закінчив встановлення фактичних обставин справи та перевірку їх доказами і перейшов до судових дебатів, що вказує на наявність високого ступеня ризику переховування від суду з метою уникнення покарання, а також наявність ризику повторного вчинення кримінального правопорушення, про що свідчить неодноразове притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності як за вчинення майнових злочинів, та і кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи (ч.1 ст.125 КК України), вчинення двох кримінальних правопорушень протягом нетривалого відрізку часу (за ч.4 ст.185 КК України – у липні, за ч.2 ст.190 КК України – у вересні 2024 року) беручи до уваги реальне покарання, яке було визначено судом згідно з цим вироком, суд дійшов висновку про необхідність обрання стосовно ОСОБА_4 до набрання вироком законної силизапобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», взявши його під варту в залі суду негайно. 
Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлено.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 08.08.2024 за клопотанням прокурора накладено арешт на мобільний телефон «Хіоmi» моделі «Redmi 13С 8/256 Gb IMEI1 : НОМЕР_3 , IMEI2 : НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_5 , та мобільний телефон марки «Samsung» моделі "Galaxy А12 SM-А127F/DSM 4/64 Gb» IMEI1 : НОМЕР_5 , IMEI2 : НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_6 - шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування. 
Ухвалою слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 20.09.2024 за клопотанням прокурора було накладено арешт на мобільний телефон марки Xiaomi моделі Redmi А3 чорного кольору IMEI 1 : НОМЕР_1 , IMEI 2 : НОМЕР_2 та зарядний пристрій з блоком живлення до нього, які належать ОСОБА_7 ..
У зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на зазначене майно, оскільки зняття вказаного обтяження не перешкоджає виконанню судового рішення в майбутньому.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню судові витрати по проведенню судово-товарознавчих експертиз № СЕ-19/121-24/22747-ТВ від 12 серпня 2024 року в сумі 1893,20 грн, № СЕ-19/121-24/22748-ТВ від 12 серпня 2024 року в сумі 1893,20 грн, № 7545 від 26.09.2024 в сумі 3786,40 грн, всього на суму 7572,80 грн.
Керуючись ст.ст.100, 124, ч.4 ст.174, ст.ст.177, 178, 183, 349, 368-371, 373-376, 392, 393-395, ч.15 ст.615 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4  визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання : 
за ч.4 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років,
за ч.2 ст.190 КК України – у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточно покарання  ОСОБА_4  за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. 
До набрання законної сили вироком стосовно  ОСОБА_4  обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», узявши його під варту в залі суду негайно. 
Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з дня ухвалення вироку суду, тобто з 23.02.2026.
Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 08.08.2024 на мобільний телефон «Хіоmi» моделі «Redmi 13С 8/256 Gb IMEI1 : НОМЕР_3 , IMEI2 : НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_5 , та мобільний телефон марки «Samsung» моделі "Galaxy А12 SM-А127F/DSM 4/64 Gb» IMEI1 : НОМЕР_5 , IMEI2 : НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_6 .
Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 20.09.2024 на мобільний телефон марки Xiaomi моделі Redmi А3 чорного кольору IMEI 1 : НОМЕР_1 , IMEI 2 : НОМЕР_2 та зарядний пристрій з блоком живлення до нього, які належать ОСОБА_7 . 
Речові докази по кримінальному провадженню : мобільний телефон «Хіоmi Redmi 13С 8/256 Gb», який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області та належить ОСОБА_5 , мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy А12 SM-А127F/DSM 4/64 Gb», який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області та належить ОСОБА_6 , мобільний телефон марки Xiaomi моделі Redmi А3 чорного кольору та зарядний пристрій з блоком живлення до нього, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області та належить  ОСОБА_7 – повернути власникам.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) судові витрати на проведення судово-товарознавчих експертиз : № СЕ-19/121-24/22747-ТВ від 12 серпня 2024 року в сумі 1893,20 грн (одна тисяча вісімсот дев`яносто три грн. 20 коп) та № СЕ-19/121-24/22748-ТВ від 12 серпня 2024 року в сумі 1893,20 грн (одна тисяча вісімсот дев`яносто три грн. 20 коп), від 26 вересня 2024 року № 7545 в сумі 3786,40 грн (три тисячі сімсот вісімдесят шість грн. 40 коп), а всього в сумі 7572,80 грн (сім тисяч п`ятсот сімдесят дві грн 80 коп.). 
Вирок може бути оскаржений з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Богодухівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.
Повний текст вироку складено 23 лютого 2026 року.

Суддя ОСОБА_1