Київський районний суд м. Полтави 
Справа № 552/10671/25
Провадження №2/552/1194/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2026 Київський районний суд м.Полтави в складі :

головуючого - судді Самсонової О.А., 
секретар судового засідання – Хрипунова Т.В., 
учасники справи та їх представники:
позивач – ОСОБА_1 ,
представник позивача – адвокат Губа Олег Миколайович,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа – ПрАТ «СК «Євроінс Україна»,
представник третьої особи – адвокат Журов Євген Євгенович,

розглянувши цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача  ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 09.05.2025 року близько 20 год.  ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Nissan Maxima на 173-му км автодороги «Полатва-Суми» на перехресті нерівнозначних доріг не дав дорогу та скоїв зіткнення з автомобілем Hyundai Tucson під керуванням ОСОБА_1 , порушивши п.16.11. ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Власником транспортного засобу Hyundai Tucson, державний номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 .
Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 11.06.2025 року у справі № 545/2132/25 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 13.10.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Полтавського районного суду Полтавської області без змін.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль Hyundai Tucson, державний номерний знак НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження
Відповідно до висновку експерта ОСОБА_3 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Hyundai Tucson внаслідок пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді, складає 618478,67 грн.
ПрАТ «СК «Євроінс Україна» 08.08.2025 здійснено страхове відшкодування ОСОБА_1 у розмірі 156800 грн, тобто в максимальних межах ліміту відповідальності страховика за виключенням франшизи, яка становить 3200,00 грн.
13.10.2025 року відповідачем добровільно сплачено позивачу франшизу у розмірі 3200,00 грн, витрати, пов`язані з евакуацією автомобіля з місця ДТП у розмірі 1800,00 грн, а загалом 5000,00 грн.
Отже, за мінусом суми, відшкодованої страховою компанією та сплаченої відповідачем франшизи, сума залишку, що підлягає відшкодуванню, становить 458478,67 грн.
Крім того, внаслідок зазначеної пригоди позивачу було заподіяно моральної шкоди.
Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 458478,67 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 80000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також понесені ним судові витрати: на сплату судового збору 5654,79 грн, витрати, пов`язані з проведенням транспортно-товарознавчого дослідження у розмірі 7000,00 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн.
Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 07 січня 2026 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.
Цією ж ухвалою до справи залучено ПрАТ «СК «Євроінс Україна» в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача.
Ухвалою суду від 09 березня 2026 року витребувано у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» докази, а саме: копію страхової справи за обставинами страхового випадку, що стався 09 травня 2025 року на 173-му км. автодороги «Полтава-Суми» за участю автомобілів Nissan Maxima, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та Hyundai Tucson, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .
Відповідач відзиву на позов не надав.
Третя особа пояснення також не надавала.
Інші клопотання, заяви по суті справи від учасників справи не надходили.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі. При цьому посилалися на обставини, викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначав, що позов визнає частково, лише в частині відшкодування матеріальної шкоди.
Представник третьої особи ПрАТ «СК «Євроінс Україна», який належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.
Суд, заслухавши позивача та його представника, відповідача, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля Hyundai Tucson, державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.45).
09 травня 2025 року о 20 год. 05 хв. ОСОБА_2 на трасі Полтава-Суми 173 км, керуючи транспортним засобом Nissan Maxima д.н.з. НОМЕР_2 , не надав дорогу транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, не дотримався безпечної дистанції і не вибрав безпечної швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати рух, у результаті чого відбулось зіткнення з автомобілем марки Hyundai, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 16.11. ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Вказана обставина встановлена постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 11 червня 2025 року у справі №545/2132/25, провадження №3/545/614/25 (а.с. 8-9).
Дану постанову залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, постановою Полтавського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року (а.с. 39-40).
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
Таким чином є встановленою та не підлягає доказуванню та обставина, що 09 травня 2025 року ОСОБА_2 допустив порушення Правил дорожнього руху, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, у якій було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала.
Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
На підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються, зокрема, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до ч.1 статті 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.
На час даної дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність водія транспортного засобу «Nissan Maxima», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_2 , була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» за Полісом № 220862240. 
08 серпня 2025 року страховою компанією виплачено страхове відшкодування у розмірі 156800,00 грн, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 06.11.2025 року № EAGDEC3M1H16J8AB (а.с. 12).
Відповідач ОСОБА_2 сплатив позивачу суму франшизи у розмірі 3200,00 грн.
Проте, відповідно до висновку експерта №110 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження, проведеного по заяві ОСОБА_1 , складеного 12.09.2025 року судовим експертом Сумцовим Сергієм Станіславовичем, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Hyundai Tucson № НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження в ДТП, яка сталася 09.05.2025 року, з врахуванням втрати товарної вартості (58352,61 грн) складає 618478,67 грн з врахуванням ПДВ 20% на запасні складові.
Вказаний висновок учасниками справи не оскаржений, не спростований, а тому приймається судом до розрахунку при вирішенні справи по суті.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Отже Великою Палатою Верховного Суду вже сформульовано висновки щодо відшкодування страховиком шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Судом встановлено, що страховою компанією позивачу здійснено страхове відшкодування в межах ліміту, що передбачений полісом, за виключенням франшизи.
У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20).
Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Тому різниця між фактичним розміром завданої шкоди позивачу та сумою, сплаченою страховою компанією, підлягає відшкодуванню ОСОБА_2 .
Загальний розмір завданої шкоди становить 618478,67 грн, з яких невідшкодованою залишається шкода в розмірі 458478,67 грн (618478,67 грн - 156800,00 грн – 3200,00 грн).
Платіжною інструкцією №8390-5465-4865-7272 від 10.09.2025 підтверджено сплату суму 7000,00 грн ОСОБА_1 за проведення транспортно-товарознавчого дослідження транспортного засобу на (а.с. 11).
Таким чином, розмір завданої позивачу матеріальної шкоди становить 465478,67 грн, що складається з: 458478,67 грн - вартість матеріального збитку; 7000,00 грн витрати на оплату проведення транспортно-товарознавчого дослідження.
На підставі викладеного суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частинами 2 та 3 ст. 13 ЦПК України також передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Судом встановлено, що пошкодженням автомобіля позивачу завдано моральної шкоди, але її розмір визначений позивачем в сумі 80000 грн, наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується.
Суд, на підставі наявних у справі доказів, керуючись принципами добросовісності. Розумності та справедливості, приходить до висновку, що моральна шкода позивачу підлягає відшкодуванню у розмірі 10000 грн.
Доказів наявності немайнових втрат у більшому розмірі позивач до матеріалів справи не надав.
Таким чином суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 475478,67 грн, до якої входить: 458478,67 грн на відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою; 7000,00 грн – на відшкодування вартості транспортно-товарознавчого дослідження; 10000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.
На підставі викладеного позов підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пропорційно до задоволених позовних вимог на відшкодування понесених позивачем судових витрат з відповідача на його користь необхідно стягнути 4754,79 грн (475478,67 грн / 1%).
Керуючись ст.ст.259, 253-255 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 458478,67 грн. на відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, 10000,00 грн. – на відшкодування завданої моральної шкоди, 7000,00 грн – на відшкодування вартості транспортно-товарознавчого дослідження, на відшкодування понесених судових витрат – 4754,79 грн., а всього стягнути 480233,46 грн (чотириста вісімдесят тисяч двісті тридцять три гривні сорок шість копійок).
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , проживаючий: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ,
відповідач – ОСОБА_2 , проживаючий: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ,
третя особа – ПрАТ «СК «Євроінс Україна», адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 102, код ЄДРПОУ 22868348. 

Повне судове рішення складено 20.04.2026 року.

Головуючий      О.А.Самсонова