ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/34478/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),
суддів: Юрко І.В., Білак С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року в адміністративній справі №160/34478/25 (головуючий суддя І першої інстанції Олійник В. М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльностіта зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області щодо несвоєчасного виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року, ухваленого у адміністративній справі №260/3089/24 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 середнього заробітку на користь ОСОБА_1 ;
- стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі невиплаченого залишку 18 059,40 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі №160/34478/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справи до суду першої інстанції для продовження розгляду за вказаними позовними вимогами.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Державна казначейська служба України у Дніпропетровській області не була стороною спору у адміністративній справі №260/3089/24 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 середнього заробітку на користь ОСОБА_1 . Відповідачем у даній справі була Військова частина НОМЕР_1 , а тому зобов`язати Державну казначейську службу України у Дніпропетровській області подати звіт не є можливим. Апелянт вважає, що відмова суду у відкритті провадження в адміністративній справі №160/34478/25 порушує його право на доступ до правосуддя. 
Судом апеляційної інстанції справа розглянута в порядку статті 311 КАС України.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги встановила наступне.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання судового рішення, а саме рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року в справі №260/3089/24, яке набрало законної сили, не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п. 24-25 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 року, заяви №29458/06 і №29465/04).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Гарантії держави щодо виконання судових рішень, виконавчих документів та особливості їх виконання визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року №4901-VI (далі - Закон №4901-VI).
Відповідно до частини другої статті 6 Закону №1404-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. 
Згідно із частиною першою статті 2 Закону №4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є. 
Згідно з частиною другою статті 3 статті 3 Закону №4901-VI стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.
Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами, які відповідно до закону мають право приймати такі рішення передбачено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі - Порядок №845).
Згідно з пунктом 3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Пунктом 4 Порядку №845 установлено, що органи Казначейства: 1) забезпечують у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку. Після виконання у повному обсязі виконавчого документа суду або іншого органу (посадової особи) такий документ повертається до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав з відміткою про його виконання; 2) вживають заходів до виконання виконавчих документів; 3) розглядають письмові звернення (вимоги) щодо виконання виконавчих документів осіб, які беруть участь у справі, державних виконавців, а також прокурорів - учасників виконавчого провадження.
Таким чином, Порядок № 845 визначає процедуру виконання рішень органами Казначейства про стягнення коштів з державного бюджету та боржників.
Водночас, орган Казначейства наділений владними повноваженнями щодо реалізації права стягувача на виконання судового рішення, які регламентовано Законом №1404-VIII, Законом №4901-VI та Порядком № 845.
Отже, орган Казначейства під час виконання судових рішень про стягнення коштів державного бюджету та боржників повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. 
Частиною першою статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1).
Враховуючи, що у спірних правовідносинах Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області є суб`єктом владних повноважень, що вчиняє дії, направлені на виконання судових рішень про стягнення коштів державного бюджету та боржників, оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності може бути предметом окремого судового провадження, в якому позивач реалізовує своє право судового захисту.
Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо можливості вирішення спірного питання шляхом, передбаченим розділом IV Кодексу адміністративного судочинства України способів судового контролю, адже такий порядок передбачено відносно суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, тоді як орган Казначейства є окремим суб`єктом владних повноважень, який не був стороною у справі №260/3089/24.
Більш того, позивач у межах справи №260/3089/24 скористався правом звернення до суду з метою встановлення судового контролю у відповідності до ст.382 КАС України, за результатом звернення якого йому було відмовлено та зазначено, що виплата нарахованих заявнику на виконання рішення суду у даній справі коштів фактично на даному етапі залежить не від дій військової частини НОМЕР_1 , а від фінансування відповідних органів та бюджетних програм, передбачених Державним бюджетом України.
Отже, обставини справи, за яких суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі в ухвалі суду від 24 листопада 2025 року, не відповідають приписам Кодексу адміністративного судочинства України, що також свідчить про порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За викладених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а відтак, передчасність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, що у відповідності до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 311, 312, 315, 320, 322, 327, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року в адміністративній справі №160/34478/25 - задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду 05 грудня 2025 року в адміністративній справі №160/34478/25 - скасувати.
Справу № 160/34478/25 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко 

суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак