Справа № 521/1265/26
Номер провадження № 2-а/521/66/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року         м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді: Шевчук Н.О.,
секретаря судового засідання: Жекової А.О.

за участю представників учасників, учасників справи:
від ОСОБА_1 – не з`явився;
від  ІНФОРМАЦІЯ_1 – не з`явився.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог адміністративного позову.

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Хаджибейського районного суду міста Одеси з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 № R310106 від 20.01.2026 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, закриття провадження по справі та стягнення на його користь витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.
Зокрема, за доводами адміністративного позову, позивач вказав, що з оскаржуваною постановою не згоден, вважає її безпідставною, необґрунтованою, та такою, що прийнята всупереч положень чинного законодавства.
Так, за твердженнями позивача, оскаржувана постанова не містить доказів на підтвердження факту події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 -1 КУпАП та ухвалена з рядом процедурних порушень, з позбавленням ОСОБА_1 можливості скористатись усією сукупністю прав, передбачених ст. 268 КУпАП та за його відсутності. При цьому, як зазначено позивачем, його було притягнуто до адміністративної відповідальності, що він не прибув за викликом ТЦК та СП у строк та місце, зазначені у повістці.
Посилаючись на низку норм мобілізаційного законодавства, позивач вказав, що у даному разі відсутні докази про вручення повістки, або відмови від її отримання, при цьому, ОСОБА_1 не отримував та не відмовлявся від отримання повістки, а єдиним доказом вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення у даній справі є лише сама оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка, у даному разі не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення.
На переконання позивача, той факт, що оскаржувана постанова винесена за наявності поданої особою заяви, в якій вона зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності не може бути підтвердженням того, що позивач був сповіщений про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки за нормою ст. 287 КУпАП, попередня згода не позбавляє права на судовий захист у разі незгоди з процедурою чи кваліфікацією, з огляду на що, наявність заяви про неоспорення порушення може бути інтерпритована як зізнання, що ускладнює доведення невинуватості, але не забороняє оскарження, якщо постанова незаконна.
Позивач вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 не доведено наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відтак, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача потребує закриття.

Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Після надходження та реєстрації зазначеної вище позовної заяви, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст. 18 КАС України. 
Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 30.01.2026 року у справі №521/1265/26 за позовом ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження, витребувано у аджибейського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Одеси адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП на підставі постанови по справі про адміністративне правопорушення № R310106 від 20.01.2026, призначено дату судового розгляду.
09.02.2026 року за вх. №8485 через підсистему «Електронний Суд» до Хаджибейського районного суду міста Одеси від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов у якому відповідач просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволені його позовних вимог у повному обсязі. Відзив судом долучено до матеріалів адміністративної справи.
Зокрема, за доводами відзиву на позов, представник відповідача наголосив, що доводи, зазначені позивачем у позові є безпідставними, оскільки згідно із даними системи «Оберіг» ОСОБА_1 , дійсно стоїть на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягає призову на військову службу під час мобілізації.
Так, за твердженнями відповідача, згідно із розпорядженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 від 02.12.2025 року №20985 через дільницю оповіщення військовозобов`язаних та резервістів Хаджибейської районної державної адміністрації здійснено оповіщення військовозобов`язаних та резервістів із числа пойменованих осіб (в т.ч. ОСОБА_1 ) про їх виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 17.12.2025 року об 9-00 год.. за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідно до акту оповіщення від 05.12.2025 року під час здійснення оповіщення ОСОБА_1 , при спробі вручення повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 , позивач був відсутній за адресою АДРЕСА_1 , з огляду на що, оповіщення було проведено через поштову скриньку, що підтверджується підписом начальника групи оповіщення (посильним) ОСОБА_3 . 
Відтак, як вважає відповідач, ОСОБА_1 не прибув вчасно за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим порушив правила військового обліку, а саме вимоги ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку із чим 15.01.2026 року направлено електронне подання до поліції про розшук та доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 , який було скасовано після доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 та підписання адмінсправи.
В судове засідання учасники справи не з`явилися.
05.03.2026 року позивач поштою скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, за доводами відзиву на позов заперечував щодо вимог адміністративного позову, просив суд у його задоволенні відмовити у повному обсязі.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши адміністративну справу №521/1265/26 у змішаній формі (паперовій та електронній), дослідивши письмові матеріали, Хаджибейський районний суд міста Одеси дійшов висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, потребує задоволення, враховуючи таке.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Так, судом у даній справі із наявної копії паспорту позивача встановлено, що позивач –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народився у м. Євпаторія, АР Крим.
Зі скріншоту із застосунку «Резерв +», а саме з електронного військово-облікового документу, який дійсний до 20.01.2027 року, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , має звання – солдат систем і комплексів радіозв`язку, начальник радіотелеграфного пункту, номер в реєстрі «Оберіг» 160320230640554800046, ВОС 430404, відстрочки не має, причини звернення до Нацполіції – не прибув за повісткою до ТЦК та СП 15.01.2026 року, за постановою ВЛК від 05.02.2024 року – придатний, адреса проживання: АДРЕСА_4 , дата уточнення даних – 27.05.2024 року.
З постанови № R310106 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 20.01.2026 року, складеної начальником Великорецьким Ігорем Вікторовичем, вбачається, що розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було установлено, що від даної особи надійшла заява, в якій вона зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності: 19.01.2026 року через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного резервіста; короткий зміст заяви: повідомлення про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з порушенням правил військового обліку (законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), установив, що за результатом вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, ОСОБА_1 не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці (ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"), чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, уповноважена особа постановила накласти на ОСОБА_1 штраф у розмірі 17000 грн.
09.02.2026 року на адресу Хаджибейського районного суду міста Одеси разом із відзивом на позовну заяву надійшли копії матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ним мобілізаційного законодавства без опису, назви, у вигляді низки наступних документів:
Розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_4 від 02.12.2025 року №20985 до Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради було скеровано прохання щодо, зокрема, задіяння дільниці оповіщення військовозобов`язаних та резервістів Хаджибейської районної Державної адміністрації в оповіщенні військовозобов`язаних та резервістів із числа осіб, зазначених у таблиці, серед яких є ОСОБА_1 , про їх виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на вказані у таблиці дати та час за адресою: АДРЕСА_3 , а саме на 17.12.2025 року на 09 год. 00 хв.; вручення військовозобов`язаним та резервістам повістки про явку за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , під розписку (нижня, відрізна частина повістки), із обов`язковим зазначенням на розписці дати отримання повістки.
У відповідь на зазначене розпорядження, Одеська міська Хаджибейська районна адміністрація повідомила 10.12.2025 року за вих. №4470/01-20 ІНФОРМАЦІЯ_2 про результати оповіщення, зокрема про те, що ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 був оповіщений 05.12.2025 року шляхом залишення у поштовій скринці, в дверях помешкання за місцем проживання\реєстрації військовозобов`язаного, про що, посильним ОСОБА_3 було складено акт про оповіщення військовозобов`язаного від 05.12.2025 року у якому також мається вказівка про те, що ОСОБА_1 був відсутній за адресою помешкання, та про його оповіщення про явку 09.12.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Відповідно до наявної у матеріалах повістки № ДО/202503448, адресованої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає: АДРЕСА_1 , останньому пропонувалося прибути 17.12.2025 року о 09:00 год. за адресою: АДРЕСА_3 . Відомостей про одержання вказаної вище повістки матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.
З особової картки з Реєстру « ІНФОРМАЦІЯ_6 » вбачається, що ОСОБА_1 стоїть на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , є таким, що підлягає призову на військову службу під час мобілізації; 05.02.2024 року за протоколом №24 позаштатної постійно діючої ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_7 визнаний придатним, підлягає переогляду 05.02.2029 року.
Інших письмових документів щодо предмету спору у даній справі, зокрема тих, які свідчать про вручення позивачу повістки за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 , матеріали адміністративної справи не містять.
Разом з тим, на підтвердження надання позивачу правничої допомоги, позивачем суду надано договір про надання правничої допомоги від 23.01.2026 року №23/01/26/1, укладеного між ОСОБА_1 та АБ «Арсеній Ірини», відповідно до умов п. 1.1. якого клієнт доручив, а АБ прийняло на себе зобов`язання надавати йому правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. 
Відповідно до розд. 2 вказаного договору, АБ зобов`язалося надавати таку допомогу: надання консультації клієнту щодо правових підстав притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку; аналіз нормативної правової бази; підготовка та складання позовної заяви про скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_8 , про притягнення клієнта до адміністративної відповідальності.
За п. 4.1. договору сторони погодили, що гонорар адвоката складає 10000 грн.
Відповідно до Акта №1 надання послуг за договором про надання правової допомоги К223/01/26/1 від 23.01.2026 року, підписаного контрагентами вказаного вище договору, загальна вартість послуг, які надані в повному обсязі, складає 10000 грн.
З квитанції до прибуткового касового ордера №115 від 23.01.2026 року вбачається, що ОСОБА_1 на користь АБ сплатив 10000 грн. за умовами договору про надання правової допомоги від 23.01.2026 року.
Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для скасування постанови № R310106 від 20.01.2026 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Як визначено ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і у порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до положень КУпАП вищевказані обставини встановлюються на підставі доказів.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення).
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Так, у даній справі судом встановлено, що позивача у даній справі – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 20.01.2026 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн.
Вказане підтверджується наявною у матеріалах справи постановою № R310106 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 20.01.2026 року, складеною начальником Великорецьким Ігорем Вікторовичем, з якої вбачається, що розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було установлено, що від даної особи надійшла заява, в якій вона зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності: 19.01.2026 року через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного резервіста; короткий зміст заяви: повідомлення про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з порушенням правил військового обліку (законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), установив, що за результатом вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, ОСОБА_1 не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці (ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"), чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, уповноважена особа постановила накласти на ОСОБА_1 штраф у розмірі 17000 грн.
Також, як встановлено судом з матеріалів адміністративної справи, розпорядженням ІНФОРМАЦІЯ_4 від 02.12.2025 року №20985, скерованим до Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради було наказано, зокрема, задіяння дільниці оповіщення військовозобов`язаних та резервістів Хаджибейської районної Державної адміністрації в оповіщенні військовозобов`язаних та резервістів із числа осіб, зазначених у таблиці, серед яких є ОСОБА_1 , про їх виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на вказані у таблиці дати та час за адресою: АДРЕСА_3 , а саме на 17.12.2025 року на 09 год. 00 хв.; вручення військовозобов`язаним та резервістам повістки про явку за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , під розписку (нижня, відрізна частина повістки), із обов`язковим зазначенням на розписці дати отримання повістки.
Також судом встановлено, що у відповідь на зазначене розпорядження, Одеська міська Хаджибейська районна адміністрація повідомила 10.12.2025 року за вих. №4470/01-20 ІНФОРМАЦІЯ_2 про результати оповіщення, зокрема про те, що ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 був оповіщений 05.12.2025 року шляхом залишення у поштовій скринці, в дверях помешкання за місцем проживання\реєстрації військовозобов`язаного, про що, посильним ОСОБА_3 було складено акт про оповіщення військовозобов`язаного від 05.12.2025 року у якому також мається вказівка про те, що ОСОБА_1 був відсутній за адресою помешкання, та про його оповіщення про явку 09.12.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Таким чином, судом встановлено, що відповідачем особисто не вручалися будь які повістки позивачу, на таку дію було уповноважено відповідних осіб Одеської міської Хаджибейської районної адміністрації.
Так, як встановлено судом, відповідальна особа Адміністрації, не вручила особисто позивачу повістку, а залишила її в поштовій скринці. При цьому, за відповідним Актом про оповіщення, позивач викликався на 09.12.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 , водночас у повістці № ДО/202503448, адресованої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає: АДРЕСА_1 , зазначено, що останньому пропонувалося прибути 17.12.2025 року о 09:00 год. за адресою: АДРЕСА_3 .
Водночас, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що громадянин ОСОБА_1 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_8 у строк та місце зазначені у повістці, чим порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Тобто, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП стала його неявка за повісткою до ТЦК та СП, у якій для уточнення облікових даних, що зазначено у відривному корінці – розписки про отримання повістки.
Водночас, будь-яких даних щодо вручення вказаної повістки позивачу, її відривний корінець – розписка про вручення, не містить, як і матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять опису вкладення до рекомендованого поштового відправлення про те, що на адресу ОСОБА_1 було направлено поштову кореспонденцію – повістку.
Отже, зважаючи на встановлені вище судом обставини, суд виснує про те, що позивач фактично не отримував повістку та не був належним чином повідомлений про необхідність прибуття до ТЦК та СП, що виключає можливість покладення на нього обов`язку з`явитися у визначений день.
Проте, відповідач, ухвалюючи оскаржувану постанову, вважав, що ОСОБА_1 , вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, з чим суд не погоджується, враховуючи таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу", ч. 1 ст. 1 якого визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч.3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Згідно із ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Нормативними положеннями ст.3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України: "Про оборону України"; "Про Збройні Сили України"; "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, дію якого було неодноразово продовжено і який діє до теперішнього часу.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 оголошено загальну мобілізацію.
За визначенням ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції від 30.06.2023 року мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, зокрема: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Крім того, 18.05.2024 року набрав чинності Закон України «про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633 ІХ від 11.04.2024 року. Вказаним Законом статтю 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" викладено в новій редакції, згідно якої, зокрема встановлено, що Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
У повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються: 1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка; 2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку; 3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; 4) місце, день і час явки за викликом; 5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку; 6)реєстраційний номер повістки; 7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.
Для громадян, які самостійно прибули до територіального центру комплектування та соціальної підтримки та підлягають направленню на навчання (підготовку) у зв`язку з призовом на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, час явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки встановлюється протягом двох місяців з дня проходження військово-лікарської комісії.
Під час вручення повістки представники територіального центру комплектування та соціальної підтримки на вимогу громадянина, якому вручається повістка, зобов`язані назвати свої прізвища, ім`я та по батькові, посади, а також пред`явити службові посвідчення.
Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).
У разі неприбуття, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560).
Згідно з пунктом 21 Порядку № 560 за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Пунктом 28 Порядку № 560 передбачено, що виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).
Відповідно до п. 34 Порядку № 560 повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.
У разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних.
У разі неуточнення протягом 60 днів резервістом або військовозобов`язаним своєї адреси місця проживання повістка може надсилатися на його адресу зареєстрованого/задекларованого місця проживання.
Пунктом 41 Порядку № 560, зазначено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.
У разі відсутності належного оповіщення військовозобов`язаного про виклик до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не прибуття останнього не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Оскільки у такому випадку неможливим є встановлення порушення правил військового обліку в частині прибуття за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з огляду на відсутність належного виклику.
Таким чином, у спірних правовідносинах, які наразі розглядаються судом в рамках цієї адміністративної справи для висновку щодо правомірності оскаржуваної постанови необхідно встановити: факт отримання позивачем повістки для необхідності з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; факт відповідності змісту повістки вимогам законодавства; наявність поважних причин неприбуття позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк, визначений у повістці.
У даній справі судом встановлено, що повістка позивачу відповідачем належним чином вручена не була, оскільки у наявних матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо вручення її нарочно, або отримання останньої поштовим зв`язком.
Крім того, суд зазначає, що наявна у матеріалах справи повістка не містить чіткої та конкретизованої мети явки, яка відповідала б вичерпному переліку підстав, визначених ч. 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та п. 32 Порядку ведення військового обліку, затвердженого постановою № 1487. Використання загальної та невизначеної формули "для уточнення даних" не дозволяє встановити конкретне правове призначення виклику та, відповідно, не створює обов`язку позивача з`являтися за такою повісткою.
Тобто, формування та направлення повістки позивачу з метою, яка не передбачена законодавством, слід визнати протиправним, оскільки склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 210-1 КУпАП, передбачає невиконання громадянином вимоги щодо явки для призову, проходження військової служби, або проходження військово-лікарської комісії тощо. У даному разі, матеріали справи не містять жодного доказу того, що позивачеві надсилалися чи вручалися документи з такими вимогами. Єдина надіслана повістка містить невизначену формулу "для уточнення даних", яка не належить до випадків, передбачених ст. 210-1 КУпАП, з огляду на що, правові підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за таких обставин у відповідача були відсутні.
Окрім цього, суд зауважує, що під час притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідачем в оскаржуваній постанові взагалі не вказано день вчинення інкримінованого останньому правопорушення, також враховуючи той факт, що у повістці визначено день з`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 17.12.2025 року, а в акті про сповіщення - 09.12.2025 року.
Також суд звертає увагу, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ч. 2 ст. 283 КУпАП, оскільки не містить належного та конкретного опису обставин правопорушення, зокрема часу, місця його вчинення, що унеможливлює перевірку законності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 року у справі № 513/899/16-а.
Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.
Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.
При цьому, суд зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, а факт визнання вини особою, яка притягається до адміністративної відповідальності за відсутності інших належних доказів винуватості такої особи не є належною та єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, зокрема, неналежне повідомлення позивача про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , процедурні порушення під час складення оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку що постанова № R310106 від 20.01.2026 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. за ч.3 ст. 210-1 КУпАП винесена з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на що, провадження у справі про адміністративне правопорушення потребує закриття.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
У ч. 3 ст. 286 КАС України передбачено вичерпний перелік рішень, які має право прийняти місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
За таких обставин суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позову та на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України слід скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, у даному разі, за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 слід стягнути судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.
Щодо витрат позивача на надання йому правничої допомоги адвоката, суд зазначає таке.
Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Зокрема, ч. 1 ст. 132 КАС України, встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 132 КАС України).
Відповідно до вимог ст.134 КАС України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.5 ст.134 КАС України.
У даній справі судом встановлено, що на виконання умов договору про надання правничої допомоги від 23.01.2026 року №23/01/26/1, укладеного між ОСОБА_1 та АБ «Арсеній Ірини», позивачем, відповідно до Акта №1 надання послуг за договором про надання правової допомоги К223/01/26/1 від 23.01.2026 року, та квитанції до прибуткового касового ордера №115 від 23.01.2026 року на користь АБ сплачено 10000 грн. 
При цьому, як встановлено судом, правнича допомога адвоката являла собою надання консультації клієнту щодо правових підстав притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку; аналіз нормативної правової бази; підготовка та складання позовної заяви, що саме по собі фактично є складовими підготовки та складення позовної заяви.
Відтак, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав вважати, що заявлений позивачем розмір правничої допомоги є значно завищеним, а тому у даному разі розумним та таким, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги є розмір правничої допомоги – 2000 грн.
Відтак, зважаючи на те, що у даному разі судом встановлено, що розумним розміром правничої допомоги адвоката є сума 2000 грн., у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. слід відмовити, з огляду на необґрунтованість та неспівмірність заявлених позивачем вимог в цій частині критеріям складності адвокатської роботи та предмету спору. 
Керуючись ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-78, 132, 134, 139, 241-246, 250, 255, 286, 293-295 КАС України, Хаджибейський районний суд міста Одеси

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити у повному обсязі.
Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 20.01.2026 року № R310106 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП. 
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_5 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 665 грн. 60 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. 
У задоволенні вимог  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено та підписано 09.03.2026 року.

Суддя:       Н.О. Шевчук