ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року	Львів	Справа № 500/4132/24 пров. № А/857/25856/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,
суддів: Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року у справі № 500/4132/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Шумської міської ради про визнання дії та бездіяльності протиправними,
суддя у І інстанції – Мандзій О.П.,
час ухвалення рішення - не зазначено, 
місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,
дата складення повного тексту рішення – 12 вересня 2024 року, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Шумської міської ради, в якому просять:
визнати протиправним та скасувати рішення від 21.08.2023 №5583 сорок другої сесії восьмого скликання Шумської міської ради Тернопільської області в частині відмови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із кадастровим номером 6125883500:03:001:0010 площею 0,25 га за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності, розташованої в межах населеного пункту села Антонівці Кременецького району Тернопільської області та передачі її у власність;
зобов`язати Шумську міську раду Тернопільської області затвердити поданий проект землеустрою на земельну ділянку із кадастровим номером 6125883500:03:001:0010 площею 0,25 га за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності, розташованої в межах населеного пункту села Антонівці Кременецького району Тернопільської області та передачі її у власність.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на замовлення позивачів згідно їх спільної заяви від 19.08.2021 ПП «Шумськгеопроект» було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями (присадибна ділянка) площею 0,25 га за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності, розташованої в межах населеного пункту села Антонівці Кременецького району Тернопільської області. Вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному земельному кадастрі та присвоєно їй кадастровий номер 6125883500:03:001:0010.
Спірним рішенням Шумської міської ради від 21.09.2023 за №5583 позивачам відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із кадастровим номером 6125883500:03:001:0010 площею 0,25 га за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності, розташованої в межах села Антонівці Кременецького району Тернопільської області та передачі її у власність. Підставою для відмови відповідачем у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі позивачам її у власність було те, що відповідач на підставі ст.122 Земельного кодексу України та ст.8 Лісового кодексу України не є власником земельної ділянки із кадастровим номером 6125883500:03:001:0010, а розпорядником земель державної власності є Тернопільська обласна державна адміністрація. Однак згідно відповіді Тернопільської обласної військової адміністрації на адвокатський запит, останнє не є розпорядником земельної ділянки з кадастровим номером 6125883500:03:001:0010.
Позивачі вказують, що ними зібрано всі необхідні документи для безоплатної передачі спірної земельної ділянки у власність та не допущено порушень вимог земельного законодавства, а відмова органу місцевого самоврядування в затвердженні документації із землеустрою є протиправною, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржили позивачі, які вважають, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Свою апеляційну скаргу мотивують тим, що позивачами дотримано виконання усіх умов, визначених законом для прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою, зокрема подано усі належні документи, між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів, погодження проекту землеустрою з іншими органами влади на підставі статті 186-1 не потрібно (так як вона втратила чинність на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28 квітня 2021 року № 1423-IX), вважає, що відповідача слід зобов`язати затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 6125883500:03:001:0010 площею 0,25 га за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності, розташованої в межах населеного пункту с. Антонівці Кременецького району Тернопільської області та надання її у власність. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що позивачі та їх представник не розрізняють понять технічна документація та проект землеустрою, які чітко розмежовані чинним земельним законодавством.
Вказує, що представник позивачів як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі вказує про надання для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблення якого передбачає стаття 50 Закону України «Про землеустрій», адже це інший вид документації, який має склад та процедуру складання, відмінну від технічної документації. Зазначає, що позивачі не звертались до міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і міська рада не приймала рішення щодо надання дозволу на його розроблення. А звернулись із заявою до Шумської міської ради 11 серпня 2023 року про безоплатну передачу земельної ділянки з кадастровим номером 6125883500:03:001:0010, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . До заяви була додана технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) а не проект землеустрою, про який стверджує представник позивачів у позовній заяві та апеляційній скарзі. Виходячи з вищенаведеного міська рада не може затвердити проектну документацію про яку вказує апелянт, оскільки така на розгляд сесії не подавалась.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору про поділ спадкового майна, посвідченого 12.10.2020 приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Михайловою Г.В., за №1345 спадкоємцями житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є дочки спадкодавця – ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частці.
На замовлення позивачів згідно їх спільної заяви від 19.08.2021 ПП «Шумськгеопроект» було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га в селі Антонівці Кременецького району Тернопільської області.
Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.09.2021 №НВ-2612300522021 зазначену земельну ділянку зареєстровано та присвоєно кадастровий номер 6125883500:03:001:0010, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . площею 0,25 га, цільове призначення - 2.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Позивачі звернулись із заявою від 11.08.2023 до Шумської міської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) із кадастровим номером 6125883500:03:001:0010, площею 0,25 га, розташованої в межах населеного пункту села Антонівці Кременецького району Тернопільської області, та передачу вказаної земельної ділянки у приватну власність.
Шумською міською радою 21.09.2023 прийнято рішення №5583 «Про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та безоплатній передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 », посилаючись на те, що на підставі ст.122 Земельного кодексу України та ст.8 Лісового кодексу України розпорядником земель державної власності є Тернопільська обласна державна адміністрація.
Не погодившись із таким рішенням органу місцевого самоврядування, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки бажана позивачами земельна ділянка не належить до комунальної власності Шумської міської ради, то відповідач обґрунтовано, у відповідності до положень ЗК України та ЛК України, відмовив позивачам у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та безоплатній передачі у власність земельної ділянки.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно із частиною 1 статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:
надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;
формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.
Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.
Частиною 2 статті 123 ЗК України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Частиною 3 статті 123 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Пунктом 24 Перехідних положень ЗК України зазначено, що земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.
Частинами 1, 3 статті 55 ЗК України зазначено, щодо земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства; ведення лісового господарства дозволяється на землях усіх категорій з дотриманням вимог щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням. На підприємства, установи, організації всіх форм власності, які мають у користуванні чи власності ліси на землях усіх категорій, поширюються права та обов`язки постійних лісокористувачів та власників лісів відповідно до Лісового кодексу України.
Відповідно до ст. 4 Лісового кодексу України (далі ЛК України), - до лісового фонду України належать усі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара, інші лісовкриті землі.
Статтею 7 ЛК України передбачено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.
Відповідно до статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.
Відповідно до статті 9 ЛК України у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку.
Відповідно до статті 11 ЛК України право комунальної власності на ліси набувається при розмежуванні в установленому законом порядку земель державної і комунальної власності, а також шляхом передачі земельних ділянок з державної власності в комунальну та з інших підстав, не заборонених законом.
Частиною 1 ст. 92 ЗК України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Частинами 1, 2 статті 33 ЛК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради у сфері лісових відносин на відповідній території: передають у власність, надають у постійне користування земельні лісові ділянки, що перебувають у комунальній власності, в межах сіл, селищ, міст і припиняють права користування ними; приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у комунальній власності, в межах сіл, селищ, міст і припиняють права користування ними.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та безоплатній передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на те, що розпорядником земель державної власності є Тернопільська обласна державна адміністрація.

Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальні характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування (Наказ Державного комітету лісового господарства України від 01.10.2010 р. № 298 Про затвердження Інструкції про порядок ведення державного лісового кадастру і первинного обліку лісів).
Пунктом 4 ч. 1 ст. 31 Лісового кодексу України визначено, що обласні державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території.
З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що землі лісового фонду, які за матеріалами лісовпорядкування знаходяться у користуванні державних лісогосподарських підприємств, належать до державної власності та перебувають у розпорядженні обласних державних адміністрацій.
При розгляді цієї справи суд бере до уваги висновки Верховного Суду України викладені у постановах від 27 січня 2015 року у справі №21-57Щдс14, від 24 грудня 2014 року у справі №6-212цс14, від 25 січня 2015 року у справі № 6-22Іцс14 та у постановах від 30 січня 2018 року у справі №707/2192/15-ц, від 13 червня 2018 року у справі №278/1735/15ц.
Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Враховуючи те, що ДП «Кременецьке лісове господарство» на підставі п.5 розділу VIIІ Прикінцевих положень ЛК України веде лісогосподарську діяльність на бажаній позивачами земельній ділянці та з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів того, що бажана позивачами земельна ділянка належить до комунальної власності Шумської міської ради, суд вважає, що відповідач обґрунтовано, у відповідності до положень ЗК України та ЛК України, відмовив позивачам у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та безоплатній передачі у власність земельної ділянки.
Щодо вимог апеляційної скарги, то як вірно зазначив відповідач у відзиві на апеляційну скаргу – позивачі не звертались до Шумської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і міська рада не приймала рішення щодо надання дозволу на його розроблення. Позивачі звернулись із заявою до Шумської міської ради 11 серпня 2023 року про безоплатну передачу земельної ділянки з кадастровим номером 6125883500:03:001:0010, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . До заяви була додана технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) а не проект землеустрою, про який стверджує представник позивачів в апеляційній скарзі.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення від 21.08.2023 №5583 сорок другої сесії восьмого скликання Шумської міської ради Тернопільської та зобов`язання вчинити дії.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року у справі № 500/4132/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. В. Онишкевич