Дата документу 21.04.2026 Справа № 334/5895/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 334/5895/25
Провадження №22-ц/807/806/26
Головуючий в 1-й інстанції – Добрєв М.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Кочеткової І.В., Полякова О.З.,	
секретар	Смокотіна В.С.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Чоп`яка Володимира Михайловича на ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2026 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Кирилівська селищна рада, про встановлення факту родинних відносин,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин. В заяві зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті спадщину прийняв ОСОБА_1 , однак не зміг оформити спадкові права, оскільки не зміг надати нотаріусу документи, що підтверджували родинний зв`язок із померлим. Померлий ОСОБА_2 приходився заявнику двоюрідним дядьком, а матері заявника двоюрідним братом. Встановлення факту родинних відносин заявника та спадкодавця необхідне заявнику для оформлення спадкових прав. Зацікавленою особою у даній справі визначено, Кирилівську селищну раду, як орган місцевого самоврядування, оскільки відсутні інші спадкоємці, які прийняли спадщину. 

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2026 року, заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Кирилівська селищна рада Запорізької області про встановлення факту родинних відносин, залишено без розгляду.
Роз`яснено заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Чоп`яка Володимира Михайловича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з існуванням спору про право і необхідності розгляду справи у порядку позовного провадження, між тим такі висновки суду жодним чином не обґрунтовані. Так, наявність у спадкодавця інших родичів, за відсутності подачі ними заяви про прийняття спадщини або наявності заперечень з їх боку щодо спадкування після померлого саме заявником у справі не встановлено, тому висновки щодо наявності спору про право є гіпотетичними, а не реальними. 

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що із матеріалів справи, а саме: повідомлень приватного нотаріуса ЗМНО Коваленко Олени Вікторівни від 29.01.2025 №02-14, вбачається, що у померлого ОСОБА_2 є: двоюрідна сестра ОСОБА_3 , двоюрідна племінниця ОСОБА_4 , двоюрідна сестра ОСОБА_3 тобто вони є спадкоємцями. Відповідно вимоги заявника стосуються спору про право, який має вирішуватись в порядку позовного провадження.

Колегія суддів вважає вказані висновки необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що із матеріалів справи, а саме: повідомлень приватного нотаріуса ЗМНО Коваленко Олени Вікторівни від 29.01.2025 №02-14, вбачається, що у померлого ОСОБА_2 є: двоюрідна сестра ОСОБА_3 , двоюрідна племінниця ОСОБА_4 , двоюрідна сестра ОСОБА_3 тобто вони є спадкоємцями, а тому встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_2 не може бути розглянуто порядку окремого провадження, оскільки в цьому випадку існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають нормам права, які підлягають застосуванню.

Суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (див. постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 554/10125/20 (провадження № 61-12758св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126св22)).

Так, судом першої інстанції не встановлено і у судовому рішенні не зазначено, хто є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 у порядку, передбаченому спадковим правом (ЦК України), який би оспорював факт родинних відносин та право ОСОБА_1 на прийняття спадщини. Тобто судом не встановлено коло спадкоємців, а також між ким існує спір, адже існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.

Необхідність встановлення факту родинних відносин для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про прийняття спадщини пов`язана суто з неможливістю встановлення факту родинних відносин між заявником та спадкодавцем з відповідних державних реєстрів.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, є передчасним і нічим не підтверджений. 

Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19, від 14 грудня 2022 року у справі № 180/2132/21, від 20 грудня 2023 року у справі № 761/16555/23.

З огляду на викладене наявні правові підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Чоп`яка Володимира Михайловича задовольнити. 

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2026 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 26 квітня 2026 року.

Головуючий С.В. Кухар

Судді: І.В. Кочеткова

О.З. Поляков