2/130/377/2026
130/3356/25
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2026 р.    м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі судді Костянтина Шепеля,
із секретарем судового засідання Раїсою Буга, 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
приходить до такого.

Позиція позивача
Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» Балюх Є.О. через систему «Електронний суд» звертається до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 25.12.2024-100002624 від 25 грудня 2024 року в розмірі 18060 грн також судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконує, та на даний час продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав та інтересів ТОВ «Споживчий центр», в зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду для захисту свої прав та інтересів.
На підтвердження свої вимог надав кредитний договір, квитанцію про видачу кредиту, довідку-розрахунок заборгованості.
У відповіді на відзив представник позивача зауважує, що даний кредитний договір укладено в електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. Відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину, та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором. Позивачем виконано умови договору в повній мірі, перераховано на платіжну картку відповідача, яку він особисто вказав при оформленні договору, суму 6000 грн. Таким чином позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Своїм підписом відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами кредитування, порядком та строками повернення кредиту, а також сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. Крім того, звернув увагу, що номер телефону зазначений як контактний номер телефону відповідача в шапці відзиві на позовну заяву. підтверджує факт належності номеру телефону, зазначеного в кредитному договорі, відповідачу. Сама вказаний відповідачем номер телефону було використано для підписання кредитного договору. Зауважив, що видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією, що наявна при матеріалах справи, яка є первинним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги». А відтак є належним та допустим доказом видачі відповідачу коштів. Крім того відповідач заперечуючи факт отримання коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні в нього банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам, а тому наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позиція відповідача
Відповідач надаэ відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Свою позицію обгрунтовує тим, що вважає позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими через те, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про належність електронного підпису саме відповідачу, та застосування ним ідентифікатора електронного підпису. Також вважає, що відсутні докази підписання даного договору. Також, не надано доказів, що зазначений у кредитному договорі фінансовий номер належить саме відповідачу, та відсутні докази, що відповідач отримав на власний фінансовий номер телефону смс з одноразовим ідентифікатором, за допомогою якого було підписано договір. Зазначає, що позивачем не надано доказів ознайомлення відповідача з текстом наданого договору та згоди відповідача з викладеними в ньому умовами. Крім того, зазначає, що матеріали позовної заяви не містять відомостей про отримання кредитних коштів відповідачем. На думку відповідача неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог свідчить про їх недоведеність та необгрунтованість, оскільки грунтуються на припущеннях. 
У запереченнях на відзив відповідач зазначає, що наведенні аргументи представником відповідача у відповіді на відзив є необгрунтованими. Вважає твердження позивача, що квитанція, яка міститься в матеріалах справи, підтверджує факт переказу йому коштів, є хибною, та містить лише інформацію про транзакцію перерахунку коштів на картку без зазначення повного карткового рахунку та в ній не відображено інформацію про одержувача даних коштів. Зазначає, що саме позивачем стверджується укладення кредитного договору та наявність заборгованості за даним договором. А відтак тягар доказування даних обставин лежить на позивачеві. 

Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання
Справа надійшла до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 3 листопада 2025 року (а.с. 1).
Ухвалою суду від 4 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами, згідно з положеннями статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (а.с. 32).
Ухвала про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, була надіслана відповідачу рекомендованим листом за дійсною адресою зареєстрованого місця проживання (а.с.31).
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, надісланий судом пакет документів 8 листопада 2025 року вручено особисто ОСОБА_1 (а.с. 34).
17 листопада 2025 року надходить відзив на позовну заяву (а.с. 36-40).
25 листопада 2025 року надходить відповідь на відзив (а.с. 41-50 ).
5 грудня 2025 року надходить заперечення на відзив (а.с. 51-55).
Заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, від учасників справи не надходило.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.
Відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин
З матеріалів справи встановлено, що згідно із копією пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) від 25 грудня 2024 року, ТОВ «Споживчий центр» пропонує укласти кредитний договір, який складається з пропозиції про укладення електронного кредитного договору (оферта), що розміщена на веб-сайті Кредитодавця, заявки сформованої на сайті Кредитодавця після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитодавцем та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформованої на сайті Кредитодавця, та підписаної Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого Позичальником в СМС-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.
25 грудня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено кредитний договір № 25.12.2024-100002624 який складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), Заявки, відповіді позичальника (акцепт), Інформаційного повідомлення позичальника, Паспорту споживчого кредиту, які підписано шляхом застосування цифрового власноручного підпису та одноразового ідентифікатора «Е11». За умовами Договору кредиту відповідачу надано кредит у розмірі 6000 грн, строком на 155 днів з незмінною процентною ставкою в розмірі 1 % за один день користування кредитом. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 9 % від суми кредиту та дорівнює 540 грн та сплачується відповідно до графіку платежів. Комісія за обслуговування кредитної лінії 540 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим періодом. Неустойка 90 грн, що нараховується за кожен день невиконання зобов?язання. Розмір процентів відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України 365% річних, які нараховуються від простроченої позичальником суми. При цьому, з метою отримання кредитних коштів, відповідач вказав реквізити електронного платіжного засобу № 5366-39ХХ-ХХХХ-6733 та свої анкетні та паспортні дані (а.с.11-17).
Факт перерахування коштів на рахунок відповідача підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 16 жовтня 2025 року, згідно з якою 25 грудня 2024 року о 22:39:16 здійснено переказ коштів на суму 6000 грн на картку № НОМЕР_1 , номер НОМЕР_2 , транзакції iPay.ua-606472188, призначення платежу: видача готівки за договором № 25.12.2024-100002624 від 25 грудня 2024 року (а.с. 9).
Суд звертає увагу, що документ щодо перерахунку коштів боржникові виданий та підписаний ТОВ «УПР» містить усі вищезазначені реквізити, які повинні мати первинні документи у відповідності до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.
Відповідачем під час укладення кредитного договору було проведено ідентифікацію через систему BankID. За отриманою інформацією встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, перелік якої визначено в електронній анкеті cпецифікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку (а,с. 10 на звороті).
Згідно з копією довідки - розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 25.12.2024-100002624 від 25 грудня 2024 року, заборгованість відповідача складає 18060 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000 грн, заборгованості по процентам в розмірі 7440 грн, комісії за надання коштів в сумі 540 грн, комісії за обслуговування 1080 грн, неустойки 3000 грн (а.с. 28).
Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Суд не приймає до уваги посилання відповідача у відзиві на відсутність доказів укладення договору кредиту та отримання ним кредитних коштів, оскільки така позиція спростовується підписанням цього договору саме відповідачем у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», який вказав номер мобільного телефону, зазначений у позовній заяві і підтверджений у відзиві, на якій товариством були направлені одноразові ідентифікатори, за допомогою яких відповідач підписав оспорювані ним договір кредиту та додаткову угоду до нього

Юридична кваліфікація встановлених обставин
Згідно зі частиною першою статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина другої статті 639 Цивільного кодексу України).
Згідно з абзацом другим частини другої статті 639 Цивільного кодексу України, договір укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України).
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.
На підтвердження укладення договору у електронній формі з відповідачем позивач додав до позову Пропозицію про укладення кредитного договору(кредитної лінії)(оферта) та Заявку кредитного договору 25.12.2024-100002624 від 25 грудня 2024 року, у яких зазначено, що для підписання та укладення договору необхідно ввести код з СМС-повідомлення, яке було відправлено на Ваш фінансовий номер0989276840, а також застереження про те, що «Я розумію, що підписую та укладаю кредитний договір на вказаних умовах, підписуючи даний договір одноразовим ідентифікатором (код з смс повідомлення) Е111» Крім цього, у заявці вказано, що даний електронний кредитний договір, частиною якого є ця заявка, укладається в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» заявка є невід`ємною частиною пропозиції по укладенню кредитного договору ( Оферти). 
З матеріалів справи вбачається, що даний договір був укладений ОСОБА_1 у електронній формі, на його номер телефону було відправлено СМС з кодом Е111, який є одноразовим ідентифікатором, введенням якого ОСОБА_1 підписав кредитний договір, прийнявши пропозицію та всі запропоновані умови договору. Також шляхом введення одноразового ідентифікатора він підтвердив, що ознайомився з паспортом споживчого кредиту та графіком платежів за ним, тобто, з умовами кредитування (а.с.11-17). 
За електронного порядку укладення договору, проставлення ОСОБА_1 власноручного письмового підпису під договором і його додатками для підтвердження укладення останнього, закон не вимагає.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20, провадження № 61-6379св21, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.
Перерахування коштів ОСОБА_1 за укладеним кредитним підтверджується довідкою фінансової установи, що надає позивачу послуги з переказу коштів без відкриття рахунків ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №33-1610 від 16 жовтня 2025 року , згідно з якою 25 грудня 2024 року о 22:39:16 год було перераховано 6000 грн на картку № НОМЕР_2 , номер транзакції – НОМЕР_3 (а.с. 9). Відтак, доводи відповідача у відзиві, щодо відсутності доказів видачі кредитних коштів є необгрунтованими.
Водночас, ТОВ «Споживчий центр», як фінансова установа, не є банком ОСОБА_1 та не може мати доступу до карткового рахунку відповідача і формувати відповідні виписки по рахунку, що є первинними документами бухгалтерського обліку, оскільки не є його власником та вказана інформація є банківською таємницею, доступ до якої має лише відповідач, як клієнт банку. При цьому, відповідач не надав таку виписку по картковому рахунку, що б дало можливість відхилити ті обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх позовних вимог.
Покликання відповідача на правові позиції Верховного Суду, де наголошувалося, що доказом розміру заборгованості за кредитним договором є виписка про рух коштів по рахунку, а не розрахунок заборгованості, - є невірним, оскільки наведені ним висновки Верховного Суду стосуються справ, де кредиторами виступали банки-емітенти, які мають і зобов`язані надати виписку про рух коштів по рахунку, а відтак ці правові позиції не є релевантними до даної справи, оскільки в справі яка розглядається грошові кошти були надані фінансовою установою шляхом перерахунку на банківську картку, емітентом якої є відмінна від кредитора банківська установа.
Суд звертає увагу на те, що в даній справі, якщо відповідач заперечує отримання ним коштів, чи суму заборгованості, то саме він мав би надати докази на спростування тверджень позивача, адже обов`язок доказування передбачає не лише обов`язок позивача довести свої вимоги, але й обов`язок відповідача спростувати такі вимоги (частина перша статті 81 Цивільного процесуального кодексу України), а саме відповідач є (чи не є) держателем картки, на яку були зараховані кошти.
Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З огляду на те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідачки суми фактично отриманих ним кредитних коштів.
Також наявні підстави і для стягнення з відповідача процентів за користування кредитом оскільки як зазначено вище, відповідач підписав кредитний договір в якому сторонами узгоджено умови кредитування, тобто відповідач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування, зокрема щодо нарахування відсоткової ставки за користування кредитними коштами . Оскільки відповідачем не спростовано розмір заборгованості за сумою кредиту та відсотками, то така заборгованість підлягає стягненню.
Згідно із пунктом 4 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, нарахування комісії, не суперечить закону та підлягає стягненню із боржника.
За таких підстав доводи відповідача, наведені у відзиві, не знайшли свого підтвердження.
Крім того, щодо нарахування позивачем неустойки суд зазначає таке.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.
Відповідно до пункту 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Як зазначалося, кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія пункту 18 Перехідних положень Цивільного кодексу України.
Також Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року № 183/7850/22(61-14740св23) виклав тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а саме, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов, зокрема, у постановах від 04 червня 2025 року у справі № 752/30967/21, 12 лютого 2025 року у справі № 758/5318/23.
Отже, суд вважає, що нарахування позивачем неустойки у розмірі 3000 грн є неправомірним, а тому задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини першої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновки суду
Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному представником позивача в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем, при зверненні до суду в електронній формі, сплачено судовий збір із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, тобто з у розмірі 2422,40 грн (а.с.8).
У зв`язку з цим з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (задоволено 83,38 % від розміру заявлених вимог) підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в сумі 2019,79 грн (2422,40 х 83,38 %) судового збору, іншу частину суми сплаченого позивачем судового збору, залишити за позивачем.
Керуючись статтями 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 89 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі статей 509, 525, 549, 610, 611, 625, 634, 1048, 1049, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, суд - 

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним № 25.12.2024-100002624 від 25 грудня 2024 року в розмірі 15060 (п`ятнадцять тисяч шістдесят) грн грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2019 (дві тисячі дев`ятнадцять) грн 79 коп.
В частині стягнення заборгованості по неустойці в сумі 3000 грн – відмовити.
На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ім`я (найменування) сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр"(01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ: 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_4 ).
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ