ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2026	м. Дніпро	Справа № 904/6870/25 (904/7444/25)	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Соловйової А.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу
За позовом Краматорської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях, Донецька обл., м. Краматорськ 
до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ", м. Дніпро 
про стягнення вартості непоставленого товару в сумі 199 959,16 грн 

Без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Краматорська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ" про стягнення вартості непоставленого товару в сумі 199 959,16 грн.
Судом за допомогою автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що 23.12.2025 Господарським судом Дніпропетровської області відносно відповідача - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ" (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503., код ЄДРПОУ 41449359) відкрито провадження у справі про банкрутство №904/6870/25, що перебуває на розгляді судді Господарського суду Дніпропетровської області Соловйової А.Є. 
21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, на підставі положень частини 3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи №904/6870/25(904/7444/25) передані до розгляду судді Соловйовій А.Є.
Ухвалою суду від 01.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. 
Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Також, у частині 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Так, судом встановлено, що ухвалою суду від 01.01.2026 зокрема, було роз`яснено відповідачу, що відповідно до ст. 178 ГПК України він має право надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. У разі ненадання відзиву на позовну заяву, додаткових доказів у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. 
За змістом пункту 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Враховуючи вказане, з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду від 01.01.2026 була отримана відповідачем 01.01.2026, що підтверджується Довідкою Господарського суду Дніпропетровської області про доставку електронного листа до електронного кабінету ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ".
Станом на 02.03.2026 відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.
В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України 02.03.2026 судом прийнято рішення у справі.
Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Прокурор зазначає, що Головним управлінням Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях у 2022 році було укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» 4 договори поставки дизпалива та бензину (далі — Договори): від 03.03.2022 №Т70/117 на загальну суму 667650,00 грн. (дизпаливо Energy в кількості 13000,00 літри на суму 429650,00 грн., бензин А-95 в кількості 7000,00 грн. на суму 238000,00 грн.), від 15.03.2022 №Т70/211 на загальну суму 742950,00 грн. (дизпаливо Energy в кількості 10000,00 літри на суму 390000,00 грн., бензин А-95 в кількості 9050,00 грн. на суму 352950, 00 грн.), від 13.07.2022 №179/151/101-2022 на загальну суму 540000,00 грн. (дизпаливо Energy в кількості 4200,00 літри на суму 231000,00 грн., бензин А-95 в кількості 6180,00 грн. на суму 309000, 00 грн.), від 25.08.2022 №179/240/135-2022 на загальну суму 829830,00 грн. (дизпаливо Energy в кількості 8150,00 літри на суму 431950,00 грн., бензин А-95 в кількості 8120,00 грн. на суму 397880, 00 грн.).
Відповідно до умов п. 1.1-1.5 Договорів, ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» приймає на себе зобов`язання передати ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях у власність Товар – Бензин А-95 та Дизпаливо Energy в об`ємах згідно накладних на товар. Відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скетч-картки) на отримання товару відповідно до Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1442.
Згідно п. 4.1 Договорів, оплата здійснюється в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» в день виписки рахунку-фактури та накладної на Товар. Ціна одного літру товару вказується у рахунку-фактурі та накладній і дійсна тільки протягом дня їх виписки.
У п. 5.1 Договорів, визначено, що строк поставки товарів — до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч-картки).
Передача Замовнику товару за цими Договорами здійснюється на АЗС Постачальника («АВІАС») шляхом заправки автомобілів Замовника при пред`явленні довіреними особами Замовника скретч-картки (п. 5.2.1 Договорів).
Пунктом 6.3 договорів передбачено, що Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим Договором, забезпечити поставку товарів, якість яких відповідає умовам, установленим розділом 2 цього Договору.
Таким чином, єдиним можливим способом отримання товару за умовами згаданих договорів є відпуск пального на АЗС відповідача при пред`явлені скрет-карток.
На скретч-картках (паливні картки) придбаних у Відповідача згідно договору строк дії не вказаний, тобто вони є безстроковими.
Відповідно до п.7.1 -7.2 Договорів, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором. За невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожний день прострочення.
Пунктами 10.1-10.2 Договорів передбачено, що Договори вважаються укладеними і набирають чинності з моменту підписання Сторонами та його скріплення печатками сторін. Дані Договори діють до 31 грудня 2022 року.
На виконання умов Договорів позивачем було своєчасно та в повному обсязі оплачено Товар:
1) за Договором від 03.03.2022 №Т70/117 на загальну суму 667650,00 грн. (дизпаливо Energy в кількості 13000,00 літри на суму 429650,00 грн., бензин А-95 в кількості 7000,00 грн. на суму 238000, 00 грн.);
2) за Договором від 15.03.2022 №Т70/211 на загальну суму 742950,00 грн. (дизпаливо Energy в кількості 10000,00 літри на суму 390000,00 грн., бензин А-95 в кількості 9050,00 грн. на суму 352950, 00 грн.); 
3) за Договором від 13.07.2022 №179/151/101-2022 на загальну суму 540000,00 грн. (дизпаливо Energy в кількості 4200,00 літри на суму 231000,00 грн., бензин А-95 в кількості 6180,00 грн. на суму 309000, 00 грн.);
4) за Договором від 25.08.2022 №179/240/135-2022 на загальну суму 829830,00 грн. (дизпаливо Energy в кількості 8150,00 літри на суму 431950,00 грн., бензин А-95 в кількості 8120,00 грн. на суму 397880, 00 грн.).
Всього за Договорами бензин А-95 в кількості 30 350 літри та дизпаливо Energy в кількості 35 350 літри на загальну суму 2 780 430,00 гривень (з ПДВ), що підтверджується платіжними дорученнями від 08.03.2022 № 243, від 15.03.2022 № 6, від 13.07.2022 № 773 та від 25.08.2022 № 42.
Постачальник, в свою чергу передав Покупцеві скретч-карток, відповідно до видаткових накладних та специфікацій:
1) видаткова накладна від 09.03.2022 №0070/0000524, від 11.03.2022 №0070/0000639 та специфікації №0070/0000524-С, №0070/0000639-С передано скретч-карток на дизпаливо Energy в кількості 650 шт. на 13000 літрів, бензин А-95 у кількості 400 шт. на 7000 літрів;
2) видаткова накладна від 15.03.2022 №0070/0000712 та специфікації №0070/0000712-С передано скретч-карток на дизпаливо Energy в кількості 500 шт. на 10000 літрів, бензин А-95 у кількості 454 шт. на 9065 літрів;
3) видаткова накладна від 13.07.2022 №0179/0003370 та специфікації №0179/0003370-С передано скретч-карток на дизпаливо Energy в кількості 177 шт. на 4200 літрів, бензин А-95 у кількості 595 шт. на 61805 літрів;
4) видаткова накладна від 25.08.2022 №0070/00003672 та специфікації №0179/0003672-С передано скретч-карток на дизпаливо Energy в кількості 389 шт. на 8150 літрів, бензин А-95 у кількості 612 шт. на 8120 літрів.
Відповідно наданих за Договорами Відповідачем скретч-карток, отримання палива на їх підставі мало б здійснюватися на АЗС мережі «АВІАС».
Згідно з інформацією, зазначеною в листі ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 16.10.2025 за № 78-1118, в даний час Замовник не має можливості на території Дніпропетровської, Івано-Франківської, а також інших областей здійснювати заправку (отримання) на АЗС «АВІАС» паливом автомобілів по скретч-карткам «АВІАС» (Постачальника) згідно умов вищезазначених Договорів.
За інформацією, розміщеною на сайті компанії «Авіас» (https://avias.ua/), відомості про діючі АЗС на території Дніпропетровської, Івано-Франківської, а також інших областей відсутні, дані про ціну палива не вказано.
Відповідно до даних, які містяться в засобах масової інформації автозаправні станції мережі групи «Приват», до яких входять «Авіас» та «ANP», були закриті. На даний час вже частина автозаправних комплексів «Авіас» та «ANP» належить ПАТ «Укрнафта», яке реалізовує пальне під брендом «UKRNAFTA».
Наразі невикористаними залишаються скретч-карти «АВІАС» (Постачальника) згідно договорів від 03.03.2022 №Т70/117, від 15.03.2022 №Т70/211, від 13.07.2022 №179/151/101-2022, від 25.08.2022 №179/240/135-2022 з ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» на 130 л бензину А95 на загальну суму 5 140,00 грн. та на 3 200 л Дизпалива Energy на загальну суму 166 120,00 грн.
Таким чином, ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях позбавлено можливості на реалізацію права власності на придбаний товар.
Згідно з Розділом 9 «Вирішення спорів» Договорів усі спори, що виникають з вказаних Договорів або пов`язані із ними, вирішуються шляхом переговорів між сторонами. Якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за підсудністю такого спору відповідно до законодавства України.
Так, ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях вживалися заходи досудового врегулювання спору, а саме 02.07.2025 за вих. № 78-914 до ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» було подано претензію щодо невиконання зобов`язань за договорами щодо неотримання (не заправки) на АЗС паливом автомобілів по скетч-карткам або повернення коштів, яку згідно відомостей вказаних ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях відповідачем було отримано 16.07.2025, однак на сьогодні відповідь так і не отримано.
Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» зобов`язання з передачі товару на підставі договорів від 03.03.2022 №Т70/117, від 15.03.2022 №Т70/211, від 13.07.2022 №179/151/101-2022, від 25.08.2022 №179/240/135-2022, ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях позбавлене можливості реалізувати право на отримання свого, уже оплаченого за бюджетні кошти, товару на загальну суму 171 260,00 гривень.
Під час розгляду справи Відповідач доказів повернення передоплати не надав.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав.
Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характру відносин сторін.
За Договорами поставки від 03.03.2022 №Т70/117, від 15.03.2022 №Т70/211, від 13.07.2022 №179/151/101-2022, від 25.08.2022 №179/240/135-2022 товаром є бензин А-95 та дизпаливо Energy, відпуск якого здійснюється на АЗС за довірчими документами (скретч-картами), які надаються Постачальником за видатковою накладною.
Як передбачено умовами пунктів 1.2, 5.2 Договорів, передача Покупцю товару здійснюється постачальником на АЗС шляхом заправки автомобілів Покупця, із дотриманням Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою КМУ від 20.12.1997 № 1442, при пред`явленні його довіреними особами скретч-карт, які є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картах вважаються виконаними.
Враховуючи наведене, скретч-карта не підтверджує право власності на куплене пальне, а свідчить про попередню оплату певної кількості пального певного оператора АЗС, у зв`язку з чим підписання сторонами видаткової накладної не свідчить про передання постачальником покупцеві товару за договором, а лише підтверджує факт передачі скретч-карт, які надавали право покупцеві на отримання відповідної кількості товару (палива) за договором в майбутньому. В той же час фактичне отримання пального відбувається лише на АЗС і на підставі наданих Замовником скретч-карт.
Стаття 662 ЦК України встановлює, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. 
Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, – вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми (ч. 1 ст. 670 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17 зроблено висновок щодо застосування ст. 693 ЦК України. Так Верховний Суд зазначив, що зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю.
А у разі настання такої умови – покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.
Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.
Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця (аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22).
З матеріалів справи вбачається, що ГУ СБУ у Донецькій та Луганській областях зверталося 02.07.2025 до ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» із листом-претензією про повернення коштів за раніше оплачений товар за Договорами, втім ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» поставку товару не здійснено, коштів сплачених за нього – не повернуто.
Отже, відсутність дій ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» щодо поставки товару, надає позивачу право на «законне очікування», що йому будуть повернуті попередньо сплачені кошти. Не повернення Відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Брумареску проти Румунії», «Пономарьов проти України», «Агрокомплекс проти України»).
Оскільки матеріалами справи підтверджено, що Позивачем оплачено вартість товару, однак Відповідач визначений договором товар покупцю в повному обсязі не передав, то Відповідач зобов`язаний повернути Позивачу кошти за недопоставлений товар –бензин А95 у кількості 130 літрів та дизпаливо у кількості 3 200 л, на загальну суму 171 260,00 грн.
Щодо правових підстав нарахування позивачем штрафу, інфляційних втрат, трьох процентів річних, суд встановив наступне.
ГУ СБУ у Донецькій та Луганській областях звернулося 02.07.2025 до ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» із листом-претензією. Вказану претензію Відповідачем проігноровано, а обґрунтовані вимоги не задоволено.
За змістом ст. ст. 509, 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.
Правовідношення, у якому в зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 цього Кодексу (пункт 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).
Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.
З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.
Пунктом 7.1 Договорів встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором.
Внаслідок неналежного виконання Відповідачем взятих зобов`язань, не відпущеними залишилися 30 літрів бензину А-95 та 3 200 літрів дизельного палива, загальною вартістю 171 260,00 грн, які оплачені покупцем у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 7.2 Договорів визначено, що за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожний день прострочення.
Таким чином, з урахуванням того, що постачання товару здійснюється по скретч-картках безпосередньо на АЗС, що обслуговують картки відповідної мережі, шляхом обміну на товар в кількості та асортименті, зазначених в картці, прострочення виконання зобов`язання з поставки товару за договором, виникло саме з 03.07.2025, тобто з дня, коли Позивач реалізував своє право на пред`явлення вимоги про передачу товару або повернення суми попередньо оплати (претензія від 02.07.2025), у зв`язку із неналежним виконання договірних зобов`язань, а отже строк прострочення слід обраховувати із 03.07.2025 (наступний день після вимоги про необхідність виконати зобов`язання).
Так, позивачем нараховано пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, але не більше 6 місяців у розмірі 24 290,77 грн (171 260,00 (сума боргу)x(2x15,50 : 365)x167 днів (прострочення) :100).
Крім того, як вбачається з аналізу ст. ст. 612, 625 ЦК України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, а є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
При цьому, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, у якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. У свою чергу, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Аналогічна правова позиція щодо застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18 та інших. 
Застосування індексу інфляції простроченого зобов`язання слід обраховувати з дня, наступного за днем, коли Позивач реалізував своє право на пред`явлення вимоги про повернення суми попередньо оплати (претензія від 02.07.2025 № 78-914), тобто з 03.07.2025.
За відомостями Державної служби статистики України індекс споживчих цін (індекс інфляції) у липні 2025 року становив 99,8 %, у серпні 2025 року – 99,8 %, у вересні 2025 року – 100,3 %, у жовтні 2025 року – 100,9 %, у листопаді 2025 року – 100,4%.
Таким чином, індекс інфляції за весь період прострочення дорівнює 1.00798294 ((99,80:100) x (99,80:100) x (100,30:100) x (100,90:100) х (100,4:100)), а тому інфляційне збільшення складає 2 057, 67 гривень (171 260,00 x 1.01201487 -171 260,00).
У свою чергу, вартісний вираз 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання у період із 03.07.2025 по 16.12.2025 (167 дні) становить 2 350, 72 гривень (171 260,00 x 3 % x 167 (кількість днів прострочення зобов`язання) : 365 (кількість днів у році):100).
Враховуючи викладене, у зв`язку з простроченням Відповідачем виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення коштів попередньої оплати позивачем нараховано інфляційні нарахування у сумі 2 057, 67 гривень та 3 % річних від простроченої суми – 2350,72 гривень.
З урахуванням встановлених обставин, перевіривши правильність нарахувань пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Головним управлінням Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІВАЙН ТОРГ" заборгованості за непоставлений товар за договорами від 03.03.2022 №Т70/117, від 15.03.2022 №Т70/211, від 13.07.2022 №179/151/101-2022, від 25.08.2022 №179/240/135-2022 у сумі 171 260,00 грн, пеню у сумі 24 290,77 грн, інфляційні нарахування у сумі 2057, 67 грн. та 3 % річних у сумі 2350,72 грн.
Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.
Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.
Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.
На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.
Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).
Щодо надання оцінки доводам кожної зі сторін, суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), "Трофимчук проти України" (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача і стягненню на користь Донецької обласної прокуратури підлягають витрати по сплаті судового збору у сумі 2 422,40 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Краматорської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІВАЙН ТОРГ" про стягнення вартості непоставленого товару в сумі 199 959,16 грн – задовольнити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503., код ЄДРПОУ 41449359) на користь Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях (84300, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, буд.56, ЄДРПОУ 20001504) 171 260,00 грн - вартість за непоставлений товар за договорами від 03.03.2022 №Т70/117, від 15.03.2022 №Т70/211, від 13.07.2022 №179/151/101-2022, від 25.08.2022 №179/240/135-2022, пеню у сумі 24 290,77 грн., інфляційні нарахування у сумі 2057,67 грн, 3 % річних у сумі 2350,72 грн. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503., код ЄДРПОУ 41449359) на користь Донецької обласної прокуратури суму 2 422,40 грн - судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення суду може бути оскаржено в порядки та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.
Повне рішення складено - 02.03.2026.

Суддя	 	А.Є. Соловйова