Справа № 366/3886/25
Провадження №3/366/126/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2026 року         с-ще Іванків
Суддя Іванківського районного суду Київської області Гончарук О.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Відділення поліції №1 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

04.12.2025 до суду від Відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області надійшов протокол та матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до протоколу авто розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею визначено суддю Гончарука О.П.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 529291 від 02.12.2025, по суті правопорушення зазначено таке: 02.12.2025 року о 07 год. 55 хв. в с-щі Іванків по вул. Поліський шлях водій ОСОБА_1 керував т/з марки Peugeot, з д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального приладу Drager 6810, номер тесту 2150 результат 0,90% проміле, чим порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, проте 23.02.2026 звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував. Факт керування ОСОБА_1 не зафіксовано в тому числі у відеозаписі, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення та який наявний в матеріалах справи. Так, з доданого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що автомобіль патрульної поліції під`їжджає до ОСОБА_1 , який стояв на узбіччі дороги та не перебував за кермом.
Як зазначалося вище, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до ч. ч. 1,2,3 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, підлягають відстороненню від керування транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Огляд водія на стан сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного) . Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). 
Визначення терміну "керування транспортним засобом" було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
З відеозапису, який додано до протоколу про адміністративне правопорушення у якості доказу, не вбачається, що ОСОБА_1 керував (виконував функції водія) транспортним засобом. В той момент, коли працівники поліції під`їхали до ОСОБА_1 він перебував біля транспортного засобу, двигун якого був заглушений, та він повідомив працівникам поліції, що є несправність в авто. При цьому, з відеозапису не вбачається рух транспортного засобу, рухався в момент під`їзду до нього службовий автомобіль працівників поліції. 
Вказане вище, свідчить про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що слугувало б підставою для направлення його для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. В наявних відеоматералах які знаходяться в матеріалах справи, а саме тих які зафіксовані патрульною поліцією, не відображено рух транспортного засобу, та керування ОСОБА_1 даним транспортним засобом.
ОСОБА_1 не визнає, що керував транспортним засобом.
Фактично на підтвердження керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що слугувало б підставою для направлення його на проходження медичного огляду щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння, наявний лише прокол про адміністративне правопорушення, при тому, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, за відсутності інших об`єктивних доказів на підтвердження факту вчинення правопорушення, не може слугувати доказом винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення.
Щодо порушення працівниками поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №529291 від 02.12.2025р., було порушено приписи ст. 266 КУпАП України, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2015 № 1452/735, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року. 
Відповідно до ч.6 ст.266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
За приписами ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.
Верховний Суд України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу № 524/5741/16-а зауважив, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.
Верховний суд наголошує, що судді при розгляді справ про адміністративне правопорушення не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже, діючи таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В матеріалах справи наявні такі докази:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 529921 від 02.12.2025 року;
- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким у ОСОБА_1 встановлено ступінь алкогольного сп`яніння 0,9 % шляхом застосування приладу ALCOTEST DRAGER 6810;
- роздруківка з приладу Drager ALCOTEST ARBL-6810, згідно з яким огляд проводився 02.012.2025 в с-щі Іванків по вул. Поліський шлях, результат огляду склав 0,9 %;
- оптичний диск з матеріалами відеозапису та супровідні документи до нього.
Інших доказів матеріали справи не містять.
Дослідивши наявні докази в їх сукупності, оглянувши в судовому засіданні відеозапис на встановлення факту керування транспортним засобом суддя приходить до такого.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно п. 1.1 розділу 1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2006 року № 1306 (далі ПДР України), ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух»; встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до п.1.10 розділу 1 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Згідно з п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У справах про адміністративні правопорушення за ст. 130 КУпАП підлягає доказуванню, крім інших факт керування особою транспортним засобом. Не доведення такого факту виключає об`єктивну сторону зазначеного правопорушення.
Під час дослідження у судовому засіданні матеріалів справи, суддею встановлено, що з відеозапису, який додано до протоколу про адміністративне правопорушення у якості доказу, вбачається, що у той момент, коли працівники поліції під`їхали до ОСОБА_1 , він знаходився на узбіччі дороги біля автомобіля з державним номерним знаком НОМЕР_2 , який стояв припаркованим на узбіччі дороги по вул. Полісьий шлях в с-щі Іванків Вишгородського району Київської області. В ході розмови з ОСОБА_1 працівники патрульної поліції перевірили у нього документи та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, на що він погодився, та пройшов огляд, за результатами якого встановлено ступінь алкогольного сп`яніння 0.9 % проміле. В подальшому, працівники поліції почали складати відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.
При детальному дослідженні відеоматеріалів, які знаходяться в матеріалах справи, а саме тих, які зафіксовані патрульною поліцією, суддею не встановлено руху транспортного засобу, та керування ОСОБА_1 даним транспортним засобом.
З огляду на дослідженні матеріали відеозапису, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суддя приходить до висновку про недоведеність факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 02.12.2025 о 07 год. 55 хв. в с-щі Іванків, як це зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.
Згідно з вимогами ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Недоведеність вини особи, відповідно до ст. 9 КУпАП, свідчить про відсутність складу правопорушення.
Враховуючи недоведеність наданими доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, суддя приходить до висновку про відсутність в діях останнього об`єктивної сторони складу правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Слід зазначити, що до таких висновків приходив Київський апеляційний суд у своїх постановах, переглядаючи постанови суддів Іванківського районного суду Київської області у справах за ч. 1 ст. 130 КУпАП, де обставини справ були аналогічними цій справі (постанова від 31.08.2023 у справі №366/1306/23,апеляційне провадження №33/824/3367/2023; постанова від 30.10.2023 у справі № 366/935/23, апеляційне провадження № 33/824/4447/2023, постанова від 06.06.2024 у справі № 366/504/24, апеляційне провадження №33/824/2860/2024).
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи у тому чи іншому діянні, оскільки він не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом»; (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.The United Kingdom), п. 161, Series A заява №25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України»; №39598/03 від 21.07.2011 року).
З наведеного слідує, що відомості, які відображені у протоколі про адміністративне правопорушення повинні підтверджуватись долученими у встановленому законом порядку доказами, які відображають у своїй сукупності всю суть обставин інкримінованої протиправної поведінки правопорушника, що наведена у протоколі про адміністративне правопорушення.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).
За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Оцінивши в сукупності надані докази, а також врахувавши встановлені в судовому засіданні обставини, суддя приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
За встановлених обставин, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Питання щодо вилучених речей і документів не вирішується, оскільки з матеріалів справи не встановлено, що при складанні протоколу про адміністративні правопорушення вилучались будь-які речі чи документи.
Питання судових витрат суддя вирішує у відповідності до ст. 40-1 КУпАП. 
Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення. Оскільки у цьому випадку провадження у справі підлягає закриттю, судовий збір слід віднести на рахунок держави.
На підставі ст.ст. 19, 62 Конституції України, керуючись ст.ст. 7, 36, 40-1, 130, 245, 247, 251, 256, 266, 268, 280, 283-285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області.

Суддя: О.П. Гончарук