Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
17 лютого 2026 року № 520/32017/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту – відповідач 1, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту – відповідач 2, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить суд:
- визнати противоправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призив та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 від 07.11.2025 №1884/МВ;
- визнати противоправним та скасувати наказ А 4438 про зарахування до штату військової частини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та прийняти рішення про звільнення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 з військової служби особового складу Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати наказ по стройовій частині, яким виключити зі списків особового складу військової частини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 з дня набрання рішенням суду законної сили.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07.11.2025 приблизно о 08 годин 00 хвилин в м. Харкові вул. Пожарського біля гаражного кооперативу працівники ІНФОРМАЦІЯ_4 безпідставно, не перевіривши мобілізаційні документи, насильно з застосуванням сили помістили позивача, який відповідно до вимог чинного законодавства має законну відстрочку (бронювання) від призову до 27.02.2026, яка оформлена належним чином, що підтверджуються відомостями з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів станом на 07.11.2025, даними «Резерв+» станом на 07.11.2025, у транспортний засіб відвезли до м. Мерефа Харківської області для проходження ВЛК, яку він фактично не проходив. В м. Мерефа Харківської області він незаконно всупереч його волі перебував приблизно до 18 години 00 хв. Потім відвезли до ІНФОРМАЦІЯ_5 де пересадили в автобус, на якому незаконно повезли до військової частини НОМЕР_1 , де позивача відповідно до наказу №239 від 08.11.2025 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу «солдат», де позивач на цей час проходить військову службу.
Позивачем будь - яких згод на добровільну мобілізацію не надавалося та не підписувалось, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 16.12.2025 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Відповідач 1, ІНФОРМАЦІЯ_2 , у встановлений судом строк правом надати відзив не скористався.
Представником відповідача 2, ВЧ НОМЕР_1 , надано відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що як вбачається з військового квитка Позивача його призов на військову службу був здійснений територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, а не військовою частиною НОМЕР_1 .
Після призову Позивача на військову службу територіальним центром комплектування га соціальної підтримки він був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2025 №239.
Звертає увагу суду на те, що у спірних правовідносинах перевірка бронювання та оцінка належності підстав для надавання відстрочки не належить до компетенції військової частини НОМЕР_1 .
Усе наведене дає змогу стверджувати, що командир військової частини НОМЕР_1 , приймаючи наказ (по стройовій частині) від 08.11.2025р. №239, в частині зарахування до списків особового складу солдата ОСОБА_1 діяв у повній відповідності до вимог усіх нормативно-правових актів, що регулюють подібні правовідносини. 
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.
Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.
Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , є працівником ТОВ «ФМ Хладопром» та має належним чином оформлене бронювання на період мобілізації та на воєнний час до 27.02.2026, як працівник критично важливого для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період підприємства ТОВ “ФМ ХЛАДОПРОМ” та відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, що підтверджується сканкопією з додатку Резерв+, копією відомостей з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, наданої за запитом № 20251107-1566031, копіями: наказу №824-к/тр від 01.05.2025, довідки ТОВ «ФМ Хладопром» №782 від 07.11.2025, листа ТОВ «ФМ Хладопром» №792 від 12.11.2025 та листа ІНФОРМАЦІЯ_6 №805/Вих3ВГ/1355 від 12.12.2025.
В позовній заяві позивачем зазначено, що працівниками ІНФОРМАЦІЯ_7 позивач був примусово доставлений в м. Мерефа Харківської області для проходження ВЛК. 
В той же час, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 не було здійснено належним чином перевірку військово-облікових даних громадянина ОСОБА_1 , пояснюючи це проблемами в роботі Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та неможливістю отримання інформації, яка в ньому містилася, в тому числі і стосовно наявності діючої відстрочки від мобілізації (бронювання) у останнього.
Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) від 07.11.2025 № 1884/МВ та Поіменного списку від 07.11.2025 № 2564/МВ громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та направлено до військової частини НОМЕР_1 , що також підтверджується копією листа ІНФОРМАЦІЯ_6 №805/Вих3ВГ/1355 від 12.12.2025.
За вищезазначеним фактом слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 62025170020019776 від 28.11.2025 про кримінальне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 426-1 КК України “Перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень”.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.11.2025 №239 солдата ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення та призначено на посаду оператора-радіотелефоніста відділення управління командира батальйону взводу зв`язку 3 батальйону безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 , ВОС - 420543А/64. 
Вважаючи процедуру мобілізації порушеною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Спеціальним нормативним-правовим актом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби є Закон України “Про військовий обов`язок і військову службу” від25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з частинами першою-третьою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Приписами частини сьомої статті 1 Закону №2232-XII установлено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). 
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період (частина дев`ята статті 1 Закону №2232-ХІІ).
Відповідно до частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан.
Указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон №3543-ХІІ (далі - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Частиною другою статті 4 Закону №3543-ХІІ установлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Частиною п`ятою статті 22 Закону №3543-XII передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Статтею 23 Закону №3543-XII визначено коло осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно ст. 24 Закону №3543, бронювання військовозобов`язаних, які перебувають у запасі, здійснюється в мирний та у воєнний час з метою забезпечення функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій в особливий період.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону №3543, бронюванню підлягають військовозобов`язані, які працюють:
1) в органах державної влади, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, у разі якщо це необхідно для забезпечення функціонування зазначених органів;
2) на підприємствах, в установах і організаціях, яким встановлено мобілізаційні завдання (замовлення), у разі якщо це необхідно для виконання встановлених мобілізаційних завдань (замовлень);
3) на підприємствах, в установах і організаціях, які здійснюють виробництво товарів, виконання робіт і надання послуг, необхідних для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань;
4) на підприємствах, в установах і організаціях, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Критерії та порядок, за якими здійснюється визначення підприємств, установ і організацій, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок та організація бронювання, переліки посад і професій військовозобов`язаних, які підлягають бронюванню на період мобілізації та на воєнний час, визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Під час дії воєнного стану бронювання військовозобов`язаних може також здійснюватися за списком військовозобов`язаних, поданим у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку відповідним органом державної влади, іншим державним органом, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією, зазначеними в частині першій цієї статті (ч. 3 ст. 25 Закону №3543).
Відповідно постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.2023 №76 затверджено Порядок бронювання військовозобов`язаних за списком військовозобов`язаних під час дії воєнного стану (далі Порядок бронювання), який визначає механізм бронювання під час дії воєнного стану військовозобов`язаних за списками військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час.
Відповідно до п. 2 Порядку бронювання, бронювання військовозобов`язаних, зазначених у пункті 1 цього Порядку, здійснюється згідно з рішенням Мінекономіки за списками військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час, погодженими Міноборони (військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку в СБУ, Службі зовнішньої розвідки, розвідувальному органі Міноборони, - за списками, погодженими СБУ, Службою зовнішньої розвідки, розвідувальним органом Міноборони), в паперовій та/або електронній формі або в електронній формі засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) відповідно до Порядку бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2024 №650 «Деякі питання бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану» (далі Порядок бронювання засобами Єдиного державного вебпорталу).
Заброньованим військовозобов`язаним надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
У рішенні Мінекономіки зазначається строк дії відстрочки, який не може перевищувати:
- строку проведення мобілізації - для військовозобов`язаних, зазначених в абзаці другому пункту 1 цього Порядку;
- строку дії контракту (договору) на поставку товарів, виконання робіт і надання послуг, необхідних для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань, - для військовозобов`язаних, зазначених в абзаці третьому пункту 1 цього Порядку.
Згідно п. 3 Порядку бронювання, керівники органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій відповідають за включення військовозобов`язаних працівників до списків, а також за відповідність облікових даних військовозобов`язаних, зазначених у списку, їх військово-обліковим документам.
Керуючись Порядком бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану, затвердженим постановою уряду від 27.01.2023 № 76 (в редакції постанови від 05.06.2024 № 650) та Порядком бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, затвердженим постановою уряду від 05.06.2024 № 650, роботодавець позивача - ТОВ «ФМ Хладопром» здійснив бронювання працівника  ОСОБА_1 .
Згідно з пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Абзацом дев`ятим пункту 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який серед іншого визначає процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення (далі -Порядок№560).
Відповідно до пункту 56 Порядку №560, відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Пунктом 58 Порядку №560 передбачено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Пунктом 60 Порядку №560 передбачено, що комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. У разі продовження строку проведення мобілізації перевірка підстав у військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, крім підстав, зазначених у пункті 2 частини першої, пунктах 3, 4, 5 частини третьої статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, здійснюється за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Для продовження строку дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язаний з виданням Указу Президента України про продовження строку проведення мобілізації подає (надсилає) на розгляд комісії заяву у паперовій або електронній формі, зокрема, у разі технічної реалізації засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Під час розгляду справи судом установлено, що позивач є працівником ТОВ «ФМ Хладопром» та має чинну відстрочку від призову на термін до 27.02.2026 року, що підтверджується копіями: сканкопії з додатку Резерв+, відомостей з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів наданої за запитом № 20251107-1566031, наказу №824-к/тр від 01.05.2025, довідки ТОВ «ФМ Хладопром» №782 від 07.11.2025, листа ТОВ «ФМ Хладопром» №792 від 12.11.2025, листа ІНФОРМАЦІЯ_6 №805/Вих3ВГ/1355 від 12.12.2025.
Проте, відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) від 07.11.2025 № 1884/МВ та Поіменного списку від 07.11.2025 № 2564/МВ громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та направлено до військової частини НОМЕР_1 . 
Отже, станом на 07.11.2025 року та на час розгляду справи позивачу надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період строком до 27.02.2026 року.
Суд зазначає, що не лише у військовозобов`язаного громадянина є обов`язок щодо повідомлення органів ТЦК про наявність права для відстрочки, а й органи ТЦК зобов`язані перевіряти та володіти інформацією щодо статусу особи з метою недопущення протиправних дій щодо особи, а тому ІНФОРМАЦІЯ_9 мав перевірити наявність чи відсутність у позивача права на відстрочу від призову за мобілізацією.
Перевірка наявності відстрочки в силу норм Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 є повноваженнями саме ТЦК.
Натомість ІНФОРМАЦІЯ_9 було проігноровано право позивача на відстрочку, що в свою чергу призвело до протиправного призову позивача на військову службу.
Відповідно до частини першої статті 39 Закону №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Абзацом другим пункту 5 статті 22 Закону №3543-XII обумовлено, що порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
За приписами пункту 2 Порядку №560 на військову службу під час мобілізації, на особливий період призиваються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, для комплектування (доукомплектування) з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, навчальних частин (центрів) (далі - військові частини) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (далі - Збройні Сили та інші військові формування).
Пунктом 6 вказаного Порядку передбачено, що призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає: оповіщення резервістів та військовозобов`язаних про виклик до районного (об`єднаного районного) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу, міського (районного у містах, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів України; прибуття резервістів та військовозобов`язаних до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів, уточнення своїх персональних даних, внесення відповідних змін у військово-облікові документи та до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів; проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду для визначення придатності до військової служби; перевірку підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення; документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації; відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.
Відповідно до абзацу дванадцятого пункту 9 Положення №154 Про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою КМУ 23.02.2022, ТЦК та СП відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Згідно з абзацом дев`ятим пункту 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Також за приписами п.15 вказаного Положення керівник ТЦК зобов`язаний організовувати проведення перевірок стану бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації.
Відтак, станом на 07.11.2025 року позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, оскільки мав чинну відстрочку від призову під час мобілізації, на особливий період.
У свою чергу, зі змісту положень Закону №3543-XII, Порядку №560, Положення №154 слідує, що обов`язок щодо перевірки наявності відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу та підстав для її надання також покладено й на районні ТЦК та СП, а тому ІНФОРМАЦІЯ_9 мав перевірити наявність чи відсутність у позивача права на відстрочку від призову за мобілізацією.
Інформація про наявність у позивача чинної відстрочки від мобілізації була належним чином доведена до органу ТЦК та СП у передбачений законом спосіб шляхом направлення підприємством повідомлення про бронювання та продовження його строку. Відсутність або несвоєчасне відображення відомостей про бронювання Позивача в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів («Оберіг») є наслідком неналежного виконання своїх обов`язків саме органом ТЦК та СП і жодним чином не залежала від дій чи бездіяльності Позивача. Тому такі недоліки ведення реєстру не можуть бути покладені йому в провину та не можуть слугувати підставою для ігнорування наданої відстрочки й незаконного призову на військову службу під час мобілізації.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що станом на 07.11.2025 відстрочка, надана позивачу анульована, тому згідно з Порядком № 560 відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_9 не мав права направляти позивача на медичний огляд та здійснювати подальші дії щодо його мобілізації до лав ЗСУ.
За таких обставин суд прийшов до висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_9 не доведено правомірності дій щодо призову під час мобілізації ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.9 ст. 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами. 
Суд акцентує увагу на тому, що відповідач 1,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виконав вимоги суду щодо надання копії наказу від 07.11.2025 №1884/МВ про призов та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 . 
Натомість, враховуючи завдання адміністративного судочинства та з метою надання ефективного правового захисту позивачу, ця обставина (не надання суб`єктом владних повноважень копії оскаржуваного наказу) не перешкоджає суду надати позивачу відповідний судовий захист. 
Отже, позовна вимога про визнання противоправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 про призив та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 від 07.11.2025 №1884/МВ підлягає задоволенню.
Продовжуючи розгляд справи в частині вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу ВЧ НОМЕР_1 про зарахування до штату військової частини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 частини першої, частини третьої статті 24 Закону № 2232-XII початком проходження військової служби вважається: день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 №280 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.11.2022 за № 1407/38743), затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, яка визначає організацію і порядок обліку військовослужбовців та працівників (далі - особовий склад) в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти (далі - військовий навчальний заклад), установах та організаціях Збройних Сил України (далі - Збройні Сили).
Відповідно до пункту 3 розділу XII Інструкції №280 військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період зараховуються в день прибуття до списків особового складу військової частини в порядку, установленому пунктами 13 і 14 розділу II цієї Інструкції.
Первинне призначення на посади військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також призначення (переміщення) військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, відповідно до їх мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, здійснюються наказом командира військової частини по стройовій частині до закінчення заходів від мобілізування незалежно від номенклатури посад для призначення.
Пунктом 14 Розділу ІІ Інструкції № 280 встановлено, що зарахування до списків особового складу військової частини прибулого особового складу (або прийому на роботу працівників) здійснюється наказом по стройовій частині у день їх прибуття (прийому на роботу) до військової частини. Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини (про прийом на роботу працівника) є: для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.
Відповідно до пунктів 1, 2, 8 Розділу V вказаної Інструкції військовослужбовці, які переміщуються по службі з одних військових частин до інших, під час прямування до них рахуються як поповнення. Відправлення поповнення здійснюється як у складі команд, так і поодинці. Під час відправки поповнення з одних військових частин до інших у складі команди на всіх відправлених обов`язково мають бути такі документи, зокрема, іменний список або припис (в якому вказується, коли, кому та за яким вихідним номером вислано їх особові справи) на відправлених - у старшого команди. Прийом поповнення проводиться поіменно, за іменним списком на поповнення, отриманим від старшого команди. Приймати поповнення без поіменної перевірки заборонено.
З вказаних норм у їх сукупності слідує, що організація обліку та призову громадян в особливий період, в тому числі щодо перевірки наявності підстав для відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу, покладена на ТЦК та СП.
Разом з тим, зарахування до штату військової частини та виключення з нього здійснюється наказами по стройовій частині відповідної військової частини. Відповідне зарахування здійснюється не на власний розсуд, а на підставі іменних списків команд, які надходять від ТЦК та СП, а в разі переміщення військовослужбовця до нового місця служби на підставі іменних списків або припису, виданих військовою частиною звідки вибув військовослужбовець.
Тобто, для громадян України, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період їх правовий статус військовозобов`язаного змінюється на правовий статус військовослужбовця з дня відправлення громадянина у військову частину з відповідного районного (міського) ТЦК та СП, тобто з дня, який встановлений у наказі про їх призов на військову службу.
Визнання протиправним та скасування наказу про призов громадянина України на військову службу під час мобілізації має своїми правовими наслідками: зміну правового статусу з військовослужбовця на військовозобов`язаного; протиправність решти актів індивідуальної дії (наказів), які пов`язані з проходженням ним військової служби, оскільки вони є похідними від відповідного наказу про призов.
Зазначений підхід передбачає автоматичну оцінку наступних рішень суб`єктів по всьому ланцюгу правовідносин безпосередньо пов`язаних між собою, як похідних від первинного рішення, з якого слідують всі наступні, незважаючи навіть на правомірну поведінку учасників відносин, залучених на реалізацію такого протиправного рішення.
Юридичні наслідки порушень прав особи, допущені внаслідок протиправності рішення чи дій суб`єкта владних повноважень, породжує необхідність виправлення таких помилок як необхідний захід, який поверне сторін в правовий стан, що мав місце до моменту порушення.
Під час розгляду справи установлено та учасниками справи не заперечується, що відповідно до Поіменного списку від 07.11.2025 № 2564/МВ та згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 07.11.2025 № 1884/МВ позивач відправлений до військової частини НОМЕР_1 , що слугувало підставою для прийняття командиром Військової частини НОМЕР_1 наказу від 08.11.2025 №239 про зарахування солдата ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення та призначення на посаду оператора-радіотелефоніста відділення управління командира батальйону взводу зв`язку 3 батальйону безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 , ВОС - 420543А/64.
Отже, встановлення судом факту незаконного призову позивача на військову службу і, як наслідок, зарахування до списків особового складу та на всі види забезпечення та призначення на посаду оператора-радіотелефоніста, є нерозривними складовими одного процесу із захисту порушеного права, що співпадають у часі.
Оскільки в судовому порядку встановлено, що позивача незаконно мобілізовано на військову службу, а чинним законодавством щодо проходження військової служби не передбачено, що скасування документів з оформлення процедури мобілізації має наслідком скасування наказу про зарахування особи до складу військової частини та виключення такої особи зі складу військової частини, куди її направлено відповідним районним ТЦК та СП, то наказ Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.11.2025 №239 про зарахування солдата ОСОБА_1 до штату військової частини також є протиправним та підлягає скасуванню, незважаючи на те, що командир вказаної військової частини безпосередньо і фактично не вчиняв протиправної поведінки при прийнятті такого наказу.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання військової частини прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби особового складу Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 та виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.
Порушення прав позивача виникло внаслідок видання протиправного наказу ТЦК про призов за мобілізацією, а проходження позивачем військової служби є безпосереднім похідним наслідком цього незаконного акту.
Водночас, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Стаття 6 КАС України деталізує конституційно визначений принцип верховенства права (ст.8 Основного Закону) та визначає, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Відтак, суд не може відмовити у захисті порушеного права позивача з огляду на прогалини в законодавстві, що обмежують компетенцію військової частини, де проходить службу позивач, на прийняття рішення про його звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини як особи, що протиправно призвана під час мобілізації.
Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. у справі № 1-10/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) розтлумачено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", а саме зазначено, що цей термін треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.
Законний інтерес - це юридичний інтерес, що заснований на законі і випливає з нього, схвалюється ним, хоча і не закріплений у конкретних правових нормах. Так можна говорити про загальні законні інтереси осіб - учасників адміністративного процесу (досягнення юридично значущого результату, прийняття законного і обґрунтованого рішення у справі) і персоніфіковані законні інтереси (інтерес особи у встановленні конкретних фактів, що доводять його невинність у вчиненні адміністративного правопорушення або обґрунтовують його позицію у зв`язку зі зверненням у компетентний державний орган).
Як вже встановлено проведеним судовим розглядом, позивач довів факт протиправної мобілізації, тобто, позивач у цьому спорі має законний інтерес бути звільненим з військової служби та виключеним зі списків особового складу військової частини. 
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.
Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).
Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).
Крім цього, суд враховує, що бронювання позивача має функціональне та суспільно значиме призначення забезпечення безперервної роботи ТОВ «ФМ Хладопром» як підприємства, діяльність якого пов`язана зі стабільним забезпеченням життєдіяльності населення та належним функціонуванням виробничих процесів в умовах воєнного стану.
З огляду на мету інституту бронювання, його застосування спрямоване не на надання особі необґрунтованих переваг, а на збереження кадрового ресурсу для виконання критично необхідних завдань підприємства. Відтак, призов позивача всупереч чинній відстрочці створює ризики порушення стабільності роботи підприємства, що суперечить самій логіці бронювання як механізму узгодження потреб оборони та потреб забезпечення життєдіяльності економіки і населення в період мобілізації та воєнного часу.
Також, суд зазначає, що позиція Верховного Суду щодо «незворотності» незаконної мобілізації (зокрема, у справі №260/1851/22) не є універсальною та не підлягає автоматичному застосуванню в ситуаціях, коли орган ТЦК проігнорував чинне бронювання й вимоги законодавства щодо перевірки відстрочки в реєстрах.
Зокрема, обраний позивачем спосіб захисту визнання протиправним та скасування наказу ТЦК у поєднанні із зобов`язанням військової частини прийняти рішення про звільнення та виключення зі списків особового складу відповідає принципу ефективного судового захисту та є адекватним наслідкам незаконної мобілізації заброньованого працівника.
Правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 22.05.2023 у справі №260/1851/22, стосується правовідносин, у яких бронювання було оформлене вже після призову особи на військову службу. У такій ситуації дійсно йдеться про неможливість звільнення військовослужбовця виключно на підставі подальшого бронювання.
Натомість у даній справі позивач був належним чином заброньований ще до призову, й саме ігнорування цієї відстрочки органом ТЦК та СП призвело до незаконної мобілізації.
При цьому, суд вважає за необхідне вказати, що Верховний Суд у справі №520/7954/22 скасував постанову суду апеляційної інстанції, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог особи та залишив в силі рішення суду першої інстанції, яким вирішено: «Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини (по стройовій частині:
- призначення до Військової частини згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом - солдата запасу кулеметником 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти Військової частини;
- призначення та зарахування до списків особового складу військової частини, відповідно до мобілізаційного призначення - солдата запасу кулеметника 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти Військової частини;
Зобов`язано командира Військової частини виключити із списків особового складу Військової частини."
Таким чином, Верховним Судом у справі № 520/7954/22 підтверджено можливість фактичного звільнення особи з військової служби, у зв`язку із визнанням протиправним та скасуванням наказів про мобілізацію і зарахування до списків особового складу військової частини.
З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою остаточного та ефективного вирішення цього спору є зобов`язання відповідача звільнити позивача з військової служби та виключити зі списків особового складу як такого, що протиправно мобілізований, з урахуванням висновків суду.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ від 07.11.2025 №1884/МВ начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 про призив та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.11.2025 №239 про зарахування до штату військової частини ОСОБА_1 .
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) звільнити  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з військової служби особового складу Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 та виключити зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 17 лютого 2026 року. 

Суддя Бадюков Ю.В.